Poslovice

1

1Prièe Solomuna sina Davidova, cara Izrailjeva, 2Da se poznaje mudrost i nastava, da se razumiju rijeèi razumne, 3Da se prima nastava u razumu, u pravdi, u sudu i u svemu što je pravo, 4Da se daje ludima razboritost, mladiæima znanje i pomnjivost. 5Mudar æe slušati i više æe znati, i razuman æe steæi mudrost, 6Da razumije prièe i znaèenje, rijeèi mudrijeh ljudi i zagonetke njihove. 7Poèetak je mudrosti strah Gospodnji; ludi preziru mudrost i nastavu. 8Slušaj, sine, nastavu oca svojega, i ne ostavljaj nauke matere svoje. 9Jer æe biti vijenac od milina oko glave tvoje, i grivna na grlu tvom. 10Sine moj, ako bi te mamili grješnici, ne pristaj; 11Ako bi rekli: hodi s nama da vrebamo krv, da zasjedamo pravome ni za što; 12Proždrijeæemo ih kao grob žive, i svekolike kao one koji slaze u jamu; 13Svakojakoga blaga dobiæemo, napuniæemo kuæe svoje plijena; 14Bacaæeš ždrijeb svoj s nama; jedan æe nam tobolac biti svjema; 15Sine moj, ne idi na put s njima, èuvaj nogu svoju od staze njihove. 16Jer nogama svojim trèe na zlo i hite da proljevaju krv. 17Jer se uzalud razapinje mreža na oèi svakoj ptici; 18A oni vrebaju svoju krv i zasjedaju svojoj duši. 19Taki su putovi svijeh lakomijeh na dobitak, koji uzima dušu svojim gospodarima. 20Premudrost vièe na polju, na ulicama pušta glas svoj; 21U najveæoj vrevi vièe, na vratima, u gradu govori svoje besjede: 22Ludi, dokle æete ljubiti ludost? i potsmjevaèima dokle æe biti mio potsmijeh? i bezumni dokle æe mrziti na znanje? 23Obratite se na karanje moje; evo, izasuæu vam duh svoj, kazaæu vam rijeèi svoje. 24Što zvah, ali ne htjeste, pružah ruku svoju, ali niko ne mari, 25Nego odbaciste svaki savjet moj, i karanja mojega ne htjeste primiti; 26Zato æu se i ja smijati vašoj nevolji, rugaæu se kad doðe èega se bojite; 27Kad kao pustoš doðe èega se bojite, i pogibao vaša kao oluja kad doðe, kad navali na vas nevolja i muka. 28Tada æe me zvati, ali se neæu odazvati; rano æe tražiti, ali me neæe naæi. 29Jer mrziše na znanje, i straha Gospodnjega ne izabraše; 30Ne pristaše na moj svjet, i preziraše sva karanja moja. 31Zato æe jesti plod od putova svojih, i nasitiæe se savjeta svojih. 32Jer æe lude ubiti mir njihov, i bezumne æe pogubiti sreæa njihova. 33Ali ko me sluša, boraviæe bezbrižno, i biæe na miru ne bojeæi se zla.

2

1Sine moj, ako primiš rijeèi moje, i zapovijesti moje sahraniš kod sebe, 2Da pazi uho tvoje na mudrost, i prigneš srce svoje k razumu, 3Ako prizoveš mudrost, i k razumu podigneš glas svoj, 4Ako ga ustražiš kao srebro, i kao sakriveno blago ako dobro ustražiš; 5Tada æeš razumjeti strah Gospodnji, i poznanje Božije naæi æeš. 6Jer Gospod daje mudrost, iz njegovijeh usta dolazi znanje i razum. 7Èuva pravima što doista jest, štit je onima koji hode u bezazlenosti, 8Da bi se držali staza pravijeh, a on èuva put svetaca svojih. 9Tada æeš razumjeti pravdu i sud i što je pravo, i svaki dobri put. 10Kad doðe mudrost u srce tvoje, i znanje omili duši tvojoj, 11Pomnjivost æe paziti na te, razum æe te èuvati, 12Izbavljajuæi te od zla puta, od ljudi koji govore opake stvari, 13Koji ostavljaju prave pute da idu putovima mraènijem, 14Koji se raduju zlo èineæi, i igraju u zlijem opaèinama; 15Kojih su putovi krivi, i sami su opaki na stazama svojim; 16Izbavljajuæi te od žene tuðe, od tuðinke, koja laska svojim rijeèima, 17Koja ostavlja voða mladosti svoje, i zaboravlja zavjet Boga svojega. 18Jer k smrti vodi dom njezin, i k mrtvima staze njezine. 19Ko god uðe k njoj ne vraæa se, niti izlazi na put životni. 20Zato hodi putem dobrijeh, i drži se staza pravednièkih. 21Jer æe pravednici nastavati na zemlji, i bezazleni æe ostati na njoj. 22A bezbožni æe se istrijebiti sa zemlje, i bezakonici æe se išèupati iz nje.

3

1Sine moj, ne zaboravljaj nauke moje, i zapovijesti moje neka hrani srce tvoje. 2Jer æe ti donijeti dug život, dobre godine i mir. 3Milost i istina neka te ne ostavlja; priveži ih sebi na grlo, upiši ih na ploèi srca svojega. 4Te æeš naæi milost i dobru misao pred Bogom i pred ljudima. 5Uzdaj se u Gospoda svijem srcem svojim, a na svoj razum ne oslanjaj se. 6Na svijem putovima svojim imaj ga na umu, i on æe upravljati staze tvoje. 7Ne misli sam o sebi da si mudar; boj se Gospoda i uklanjaj se oda zla. 8To æe biti zdravlje pupku tvojemu i zaljevanje kostima tvojim. 9Poštuj Gospoda imanjem svojim i prvinama od svega dohotka svojega; 10I biæe pune žitnice tvoje obilja, i presipaæe se vino iz kaca tvojih. 11Sine moj, ne odbacuj nastave Gospodnje, i nemoj da ti dosadi karanje njegovo. 12Jer koga ljubi Gospod onoga kara, i kao otac sina koji mu je mio. 13Blago èovjeku koji naðe mudrost, i èovjeku koji dobije razum. 14Jer je bolje njom trgovati nego trgovati srebrom, i dobitak na njoj bolji je od zlata. 15Skuplja je od dragoga kamenja, i što je god najmilijih stvari tvojih ne mogu se izjednaèiti s njom. 16Dug život u desnici joj je, a u ljevici bogatstvo i slava. 17Puti su njezini mili puti i sve staze njezine mirne. 18Drvo je životno onima koji se hvataju za nju, i ko je god drži sreæan je. 19Gospod je mudrošæu osnovao zemlju, utvrdio nebesa razumom. 20Njegovom mudrošæu razvališe se bezdane i oblaci kaplju rosom. 21Sine moj, da ti to ne odlazi iz oèiju; èuvaj pravu mudrost i razboritost; 22I biæe život duši tvojoj i nakit grlu tvojemu. 23Tada æeš iæi bez brige putem svojim, i noga tvoja neæe se spotaæi. 24Kad liježeš, neæeš se plašiti, i kad poèivaš, sladak æe ti biti san. 25Neæeš se plašiti od nagle strahote ni od pogibli bezbožnièke kad doðe. 26Jer æe ti Gospod biti uzdanica i èuvaæe ti nogu da se ne uhvati. 27Ne odreci dobra onima kojima treba, kad možeš uèiniti. 28Ne govori bližnjemu svojemu: idi, i doði drugi put, i sjutra æu ti dati, kad imaš. 29Ne kuj zla bližnjemu svojemu koji živi s tobom bez brige. 30Ne svaðaj se ni s kim bez uzroka, ako ti nije uèinio zla. 31Nemoj zavidjeti nasilniku, ni izabrati kojega puta njegova. 32Jer je mrzak Gospodu zlikovac, a u pravednih je tajna njegova. 33Prokletstvo je Gospodnje u kuæi bezbožnikovoj, a stan pravednièki blagosilja. 34Jer potsmjevaèima on se potsmijeva, a krotkima daje milost. 35Mudri æe naslijediti slavu, a bezumnike æe odnijeti sramota.

4

1Slušajte, djeco, nastavu oèinu, i pazite da biste poznali mudrost. 2Jer vam dobru nauku dajem, ne ostavljajte zakona mojega. 3Kad bijah sin u oca svojega mlad, i jedinac u matere svoje, 4On me uèaše i govoraše mi: neka primi srce tvoje rijeèi moje, drži zapovijesti moje i biæeš živ. 5Pribavi mudrost, pribavi razum; ne zaboravljaj i ne otstupaj od rijeèi usta mojih. 6Nemoj je ostaviti, i èuvaæe te, ljubi je, i hraniæe te. 7Mudrost je glavno; pribavi mudrost, i za sve imanje svoje pribavi razum. 8Podiži je i ona æe te uzvisiti, proslaviæe te kad je zagrliš. 9Metnuæe ti na glavu vijenac od milina, krasnu krunu daæe ti. 10Slušaj, sine moj, i primi rijeèi moje, i umnožiæe ti se godine životu. 11Uèim te putu mudrosti, vodim te stazama pravijem. 12Kad ushodiš, neæe se stezati koraci tvoji, i ako potrèiš neæeš se spotaknuti. 13Drži se nastave i ne puštaj, èuvaj je, jer ti je život. 14Ne idi na stazu bezbožnièku i putem nevaljalijeh ljudi ne stupaj. 15Ostavi ga, ne hodi po njemu, ukloni se od njega i mini ga. 16Jer ne spavaju ako ne uèine zla, i ne dolazi im san ako koga ne obore. 17Jer jedu hljeb bezbožnosti i piju vino nasilja. 18A put je pravednièki kao svijetlo vidjelo, koje sve veæma svijetli dok ne bude pravi dan. 19A put je bezbožnièki kao mrak, ne znaju na što æe se spotaknuti. 20Sine moj, slušaj rijeèi moje, prigni uho svoje besjedi mojoj. 21Da ti ne odlaze iz oèiju; èuvaj ih usred srca svojega. 22Jer su život onima koji ih nalaze i zdravlje svemu tijelu njihovu. 23Svrh svega što se èuva èuvaj srce svoje, jer iz njega izlazi život. 24Ukloni od usta svojih opaèinu i od usana svojih nevaljalstvo udalji. 25Oèi tvoje neka gledaju upravo i vjeðe tvoje neka se upravljaju pravo pred tobom. 26Mjeri stazu nogama svojim, i svi putovi tvoji neka su poravnjeni. 27Ne svræi ni nadesno ni nalijevo, odvraæaj nogu svoju oda zla.

5

1Sine moj, slušaj mudrost moju, k razumu mojemu prigni uho svoje, 2Da se držiš razboritosti, i usne tvoje da hrane znanje. 3Jer s usana tuðe žene kaplje med, i grlo joj je mekše od ulja; 4Ali joj je pošljedak gorak kao pelen, oštar kao maè s obje strane oštar. 5Noge joj slaze k smrti, do pakla dopiru koraci njezini. 6Da ne bi mjerio puta životnoga, savijaju se staze njezine da ne znaš. 7Zato, djeco, poslušajte mene, i ne otstupajte od rijeèi usta mojih. 8Neka je daleko od nje put tvoj, i ne približuj se k vratima kuæe njezine, 9Da ne bi dao drugima slave svoje i godina svojih nemilostivome, 10Da se ne bi tuðinci nasitili tvojega blaga i trud tvoj da ne bi bio u tuðoj kuæi, 11I da ne ridaš na pošljedak, kad se stroši meso tvoje i tijelo tvoje, 12I reèeš: kako mrzih na nastavu, i kako srce moje prezira karanje! 13I ne poslušah glasa uèitelja svojih, i ne prignuh uha svojega k onima koji me uèahu! 14Umalo ne zapadoh u svako zlo usred zbora i skupštine. 15Pij vodu iz svojega studenca i što teèe iz tvojega izvora. 16Neka se razlivaju tvoji izvori na polje, i potoci po ulicama. 17Imaj ih sam za se, a ne tuðin s tobom. 18Blagosloven da je izvor tvoj, i veseli se ženom mladosti svoje; 19Neka ti je kao košuta mila i kao srna ljupka; dojke njezine neka te opijaju u svako doba, u ljubavi njezinoj posræi jednako. 20A zašto bi, sine, posrtao za tuðinkom i golio njedra tuðoj, 21Kad su pred oèima Gospodu putovi svaèiji, i mjeri sve staze njegove? 22Bezbožnika æe uhvatiti njegova bezakonja, i u uža grijeha svojih zaplešæe se; 23Umrijeæe bez nastave, i od mnoštva ludosti svoje lutaæe.

6

1Sine moj, kad se podjemèiš za prijatelja svojega, i daš ruku svoju tuðincu, 2Vezao si se rijeèima usta svojih, uhvatio si se rijeèima usta svojih. 3Zato uèini tako, sine moj, i oprosti se, jer si dopao u ruke bližnjemu svojemu; idi, pripadni, i navali na bližnjega svojega. 4Ne daj sna oèima svojima, ni vjeðama svojima drijema. 5Otmi se kao srna iz ruke lovcu, i kao ptica iz ruke ptièaru. 6Idi k mravu, ljenivèe, gledaj putove njegove, i omudraj. 7Nema voða ni upravitelja ni gospodara; 8I opet pripravlja ljeti sebi hranu, zbira uz žetvu piæu svoju. 9Dokle æeš, ljenivèe, ležati? kad æeš ustati od sna svojega? 10Dok malo prospavaš, dok malo prodrijemlješ, dok malo sklopiš ruke da prilegneš, 11Utom æe doæi siromaštvo tvoje kao putnik i oskudica tvoja kao oružan èovjek. 12Èovjek nevaljao i nitkov hodi sa zlijem ustima; 13Namiguje oèima, govori nogama, pokazuje prstima; 14Svaka mu je opaèina u srcu, kuje zlo svagda, zameæe svaðu. 15Zato æe ujedanput doæi pogibao njegova, èasom æe se satrti i neæe biti lijeka. 16Na ovo šestoro mrzi Gospod, i sedmo je gad duši njegovoj: 17Oèi ponosite, jezik lažljiv i ruke koje proljevaju krv pravu, 18Srce koje kuje zle misli, noge koje brzo trèe na zlo, 19Lažan svjedok koji govori laž, i ko zameæe svaðu meðu braæom. 20Èuvaj, sine moj, zapovijest oca svojega, i ne ostavljaj nauke matere svoje. 21Priveži ih sebi na srce zasvagda, i spuèi ih sebi oko grla. 22Kuda god poðeš, vodiæe te; kad zaspiš, èuvaæe te; kad se probudiš, razgovaraæe te; 23Jer je zapovijest žižak, i nauka je vidjelo, i put je životni karanje koje pouèava; 24Da te èuvaju od zle žene, od jezika kojim laska žena tuða. 25Ne zaželi u srcu svom ljepote njezine, i nemoj da te uhvati vjeðama svojim. 26Jer sa žene kurve spada èovjek na komad hljeba, i žena pusta lovi dragocjenu dušu. 27Hoæe li ko uzeti ognja u njedra a haljine da mu se ne upale? 28Hoæe li ko hoditi po živom ugljevlju a nogu da ne ožeže? 29Tako biva onome koji ide k ženi bližnjega svojega; neæe biti bez krivice ko je se god dotakne. 30Ne sramote lupeža koji ukrade da nasiti dušu svoju, buduæi gladan; 31Nego kad ga uhvate plati samosedmo, da sve imanje doma svojega. 32Ali ko uèini preljubu sa ženom, bezuman je, dušu svoju gubi ko tako èini; 33Muke i ruga dopada, i sramota se njegova ne može izbrisati. 34Jer je ljubavna sumnja žestoka u muža i ne štedi na dan osvete; 35Ne mari ni za kakav otkup, i ne prima ako æeš i mnogo darova davati.

7

1Sine, èuvaj rijeèi moje, i zapovijesti moje sahrani kod sebe. 2Èuvaj zapovijesti moje i biæeš živ, i nauku moju kao zjenicu oèiju svojih. 3Priveži ih sebi na prste, napiši ih na ploèi srca svojega. 4Reci mudrosti: sestra si mi; i prijateljicom zovi razboritost, 5Da bi te èuvala od žene tuðe, od tuðinke, koja laska rijeèima. 6Jer s prozora doma svojega kroz rešetku gledah, 7I vidjeh meðu ludima, opazih meðu djecom bezumna mladiæa, 8Koji iðaše ulicom pokraj ugla njezina, i koraèaše putem ka kuæi njezinoj, 9U sumrak, uveèe, kad se unoæa i smrèe; 10A gle, srete ga žena u odijelu kurvinskom i lukava srca, 11Plaha i pusta, kojoj noge ne mogu stajati kod kuæe, 12Sad na polju, sad na ulici, kod svakoga ugla vrebaše. 13I uhvati ga, i poljubi ga, i bezobrazno reèe mu: 14Imam žrtve zahvalne, danas izvrših zavjete svoje; 15Zato ti izidoh na susret da te tražim, i naðoh te. 16Nastrla sam odar svoj pokrivaèima vezenijem i prostirkama Misirskim. 17Okadila sam postelju svoju smirnom, alojem i cimetom. 18Hajde da se opijamo ljubavlju do zore, da se veselimo milovanjem. 19Jer mi muž nije kod kuæe, otišao je na put daljni, 20Uzeo je sa sobom tobolac novèani, vratiæe se kuæi u odreðeni dan. 21Navrati ga mnogim rijeèima, glatkim usnama odvuèe ga. 22Otide za njom odmah kao što vo ide na klanje i kao bezumnik u puto da bude karan, 23Dokle mu strijela ne probije jetru, kao što ptica leti u zamku ne znajuæi da joj je o život. 24Zato dakle, djeco, poslušajte me, i pazite na rijeèi usta mojih. 25Nemoj da zastranjuje srce tvoje na putove njezine, nemoj lutati po stazama njezinijem. 26Jer je mnoge ranila i oborila, i mnogo je onijeh koje je sve pobila. 27Kuæa je njezina put pakleni koji vodi u klijeti smrtne.

8

1Ne vièe li mudrost? i razum ne pušta li glas svoj? 2Navrh visina, na putu, na rasputicama stoji, 3Kod vrata, na ulasku u grad, gdje se otvoraju vrata, vièe: 4Vas vièem, o ljudi, i glas svoj obraæam k sinovima ljudskim. 5Nauèite se ludi mudrosti, i bezumni orazumite se. 6Slušajte, jer æu govoriti velike stvari, i usne moje otvorajuæi se kazivaæe što je pravo. 7Jer usta moja govore istinu, i mrska je usnama mojim bezbožnost. 8Prave su sve rijeèi usta mojih, ništa nema u njima krivo ni izopaèeno. 9Sve su obiène razumnomu i prave su onima koji nalaze znanje. 10Primite nastavu moju a ne srebro, i znanje radije nego najbolje zlato. 11Jer je bolja mudrost od dragoga kamenja, i što je god najmilijih stvari ne mogu se izjednaèiti s njom. 12Ja mudrost boravim s razboritošæu, i razumno znanje nalazim. 13Strah je Gospodnji mržnja na zlo; ja mrzim na ponositost i na oholost i na zli put i na usta opaka. 14Moj je savjet i što god jest; ja sam razum i moja je sila. 15Mnom carevi caruju, i vladaoci postavljaju pravdu. 16Mnom vladaju knezovi i poglavari i sve sudije zemaljske. 17Ja ljubim one koji mene ljube, i koji me dobro traže nalaze me. 18U mene je bogatstvo i slava, postojano dobro i pravda. 19Plod je moj bolji od zlata i od najboljega zlata, i dobitak je moj bolji od najboljega srebra. 20Putem pravednijem hodim, posred staza pravice, 21Da onima koji me ljube dam ono što jest, i riznice njihove da napunim. 22Gospod me je imao u poèetku puta svojega, prije djela svojih, prije svakoga vremena. 23Prije vijekova postavljena sam, prije poèetka, prije postanja zemlje. 24Kad jošte ne bijaše bezdana, rodila sam se, kad još ne bijaše izvora obilatijeh vodom. 25Prije nego se gore osnovaše, prije humova ja sam se rodila; 26Još ne bješe naèinio zemlje ni polja ni poèetka prahu vasiljenskom; 27Kad je ureðivao nebesa, ondje bijah; kad je razmjeravao krug nad bezdanom. 28Kad je utvrðivao oblake gore i krijepio izvore bezdanu; 29Kad je postavljao moru meðu i vodama da ne prestupaju zapovijesti njegove, kad je postavljao temelje zemlji; 30Tada bijah kod njega hranjenica, bijah mu milina svaki dan, i veseljah se pred njim svagda; 31Veseljah se na vasiljenoj njegovoj, i milina mi je sa sinovima ljudskim. 32Tako dakle, sinovi, poslušajte me, jer blago onima koji se drže putova mojih. 33Slušajte nastavu, i budite mudri, i nemojte je odbaciti. 34Blago èovjeku koji me sluša stražeæi na vratima mojim svaki dan i èuvajuæi pragove vrata mojih. 35Jer ko mene nalazi, nalazi život i dobija ljubav od Gospoda. 36A ko o mene griješi, èini krivo duši svojoj; svi koji mrze na me, ljube smrt.

9

1Premudrost sazida sebi kuæu, i otesa sedam stupova; 2Pokla stoku svoju, rastvori vino svoje, i postavi sto svoj. 3Posla djevojke svoje, te zove svrh visina gradskih: 4Ko je lud, neka se uvrati ovamo. I bezumnima veli: 5Hodite, jedite hljeba mojega, i pijte vina koje sam rastvorila. 6Ostavite ludost i biæete živi, i idite putem razuma. 7Ko uèi potsmjevaèa, prima sramotu; i ko kori bezbožnika, prima rug. 8Ne karaj potsmjevaèa da ne omrzne na te; karaj mudra, i ljubiæe te. 9Kaži mudrome, i biæe još mudriji; pouèi pravednoga, i znaæe više. 10Poèetak je mudrosti strah Gospodnji, i znanje je svetijeh stvari razum. 11Jer æe se mnom umnožiti dani tvoji i dodaæe ti se godine životu. 12Ako budeš mudar, sebi æeš biti mudar; ako li budeš potsmjevaè, sam æeš tegliti. 13Žena bezumna plaha je, luda i ništa ne zna; 14I sjedi na vratima od kuæe svoje na stolici, na visinama gradskim, 15Te vièe one koji prolaze, koji idu pravo svojim putem: 16Ko je lud? neka se uvrati ovamo. I bezumnome govori: 17Voda je kradena slatka, i hljeb je sakriven ugodan. 18A on ne zna da su ondje mrtvaci i u dubokom grobu da su zvanice njezine.

10

1Mudar je sin radost ocu svojemu, a lud je sin žalost materi svojoj. 2Ne pomaže nepravedno blago, nego pravda izbavlja od smrti. 3Ne da Gospod da gladuje duša pravednikova, a imanje bezbožnièko razmeæe. 4Nemarna ruka osiromašava, a vrijedna ruka obogaæava. 5Ko zbira u ljeto, sin je razuman; ko spava o žetvi, sin je sramotan. 6Blagoslovi su nad glavom pravedniku, a usta bezbožnièka pokriva nasilje. 7Spomen pravednikov ostaje blagosloven, a ime bezbožnièko truhne. 8Ko je mudra srca, prima zapovijesti; a ko je ludijeh usana, pašæe. 9Ko hodi bezazleno, hodi pouzdano; a ko je opak na putovima svojim, poznaæe se. 10Ko namiguje okom, daje muku; i ko je ludijeh usana, pašæe. 11Usta su pravednikova izvor životu, a usta bezbožnièka pokriva nasilje. 12Mrzost zameæe svaðe, a ljubav prikriva sve prijestupe. 13Na usnama razumnoga nalazi se mudrost, a za leða je bezumnoga batina. 14Mudri sklanjaju znanje, a usta ludoga blizu su pogibli. 15Bogatstvo je bogatima tvrd grad, siromaštvo je siromasima pogibao. 16Rad je pravednikov na život, dobitak bezbožnikov na grijeh. 17Ko prima nastavu, na putu je k životu; a ko odbacuje kar, luta. 18Ko pokriva mržnju, lažljivih je usana; i ko iznosi sramotu, bezuman je. 19U mnogim rijeèima ne biva bez grijeha; ali ko zadržava usne svoje, razuman je. 20Jezik je pravednikov srebro odabrano; srce bezbožnièko ne vrijedi ništa. 21Usne pravednikove pasu mnoge, a bezumni umiru s bezumlja. 22Blagoslov Gospodnji obogaæava a bez muke. 23Bezumniku je šala èiniti zlo, a razuman èovjek drži se mudrosti. 24Èega se boji bezbožnik, ono æe ga snaæi; a što pravednici žele, Bog æe im dati. 25Kao što prolazi oluja, tako bezbožnika nestaje; a pravednik je na vjeèitom temelju. 26Kakav je ocat zubima i dim oèima, taki je ljenivac onima koji ga šalju. 27Strah Gospodnji dodaje dane, a bezbožnicima se godine prekraæuju. 28Èekanje pravednijeh radost je, a nadanje bezbožnijeh propada. 29Put je Gospodnji krjepost bezazlenomu, a strah onima koji èine bezakonje. 30Pravednik se neæe nigda pokolebati, a bezbožnici neæe nastavati na zemlji. 31Usta pravednikova iznose mudrost, a jezik opaki istrijebiæe se. 32Usne pravednikove znaju što je milo, a bezbožnièka su usta opaèina.

11

1Lažna su mjerila mrska Gospodu, a prava mjera ugodna mu je. 2Kad doðe oholost, doðe i sramota; a u smjernijeh je mudrost. 3Pravedne vodi bezazlenost njihova, a bezakonike satire zloæa njihova. 4Neæe pomoæi bogatstvo u dan gnjeva, a pravda izbavlja od smrti. 5Pravda bezazlenoga upravlja put njegov, a bezbožnik pada od svoje bezbožnosti. 6Pravedne izbavlja pravda njihova, a bezakonici hvataju se u svojoj zloæi. 7Kad umire bezbožnik, propada nadanje, i najjaèe uzdanje propada. 8Pravednik se izbavlja iz nevolje, a bezbožnik dolazi na njegovo mjesto. 9Licemjer kvari ustima bližnjega svojega; ali se pravednici izbavljaju znanjem. 10Dobru pravednijeh raduje se grad; a kad propadaju bezbožnici, biva pjevanje. 11Blagoslovima pravednijeh ljudi podiže se grad, a s usta bezbožnièkih raskopava se. 12Bezumnik se ruga bližnjemu svojemu, a razuman èovjek muèi. 13Opadaè tumarajuæi izdaje tajnu; a ko je vjerna srca, taji stvar. 14Gdje nema savjeta, propada narod, a pomoæ je u mnoštvu savjetnika. 15Zlo prolazi ko se jamèi za tuðina; a ko mrzi na jamstvo, bez brige je. 16Žena mila dobija èast, a silni dobijaju bogatstvo. 17Milostiv èovjek èini dobro duši svojoj, a nemilostiv udi svojemu tijelu. 18Bezbožni radi posao prijevaran; a ko sije pravdu, pouzdana mu je plata. 19Ko se drži pravde, na život mu je; a ko ide za zlom, na smrt mu je. 20Mrski su Gospodu koji su opaka srca; a mili su mu koji su bezazleni na svom putu. 21Zao èovjek neæe ostati bez kara ako i druge uzme u pomoæ; a sjeme pravednijeh izbaviæe se. 22Žena lijepa a bez razuma zlatna je brnjica u gubici svinji. 23Želja je pravednijeh samo dobro, a oèekivanje bezbožnijeh gnjev. 24Jedan prosipa, i sve više ima; a drugi tvrduje suviše, i sve je siromašniji. 25Podašna ruka biva bogatija, i ko napaja, sam æe biti napojen. 26Ko ne da žita, proklinje ga narod, a ko prodaje, blagoslov mu je nad glavom. 27Ko traži dobro, dobija ljubav; a ko traži zlo, zadesiæe ga. 28Ko se uzda u bogatstvo svoje, propašæe; a pravednici æe se kao grana zelenjeti. 29Ko zatire kuæu svoju, naslijediæe vjetar; i bezumnik æe služiti mudromu. 30Plod je pravednikov drvo životno, i mudri obuèava duše. 31Gle, pravedniku se na zemlji plaæa, akamoli bezbožniku i grješniku?

12

1Ko ljubi nastavu, ljubi znanje; a ko mrzi na ukor, ostaje lud. 2Dobar èovjek dobija ljubav od Gospoda, a èovjeka zlikovca osuðuje. 3Neæe se èovjek utvrditi bezbožnošæu, a korijen pravednijeh neæe se pomaæi. 4Vrijedna je žena vijenac mužu svojemu; a koja ga sramoti, ona mu je kao trulež u kostima. 5Misli su pravednijeh prave, a savjeti bezbožnijeh prijevara. 6Rijeèi bezbožnijeh vrebaju krv, a pravedne izbavljaju usta njihova. 7Obaraju se bezbožni da ih nema, a dom pravednijeh ostaje. 8Prema razumu svom hvali se èovjek; a ko je opaka srca, prezreæe se. 9Ko se snebiva, a ima slugu, bolji je od onoga koji se velièa a hljeba nema. 10Pravednik se brine za život svojega živinèeta, a u bezbožnika je srce nemilostivo. 11Ko radi svoju zemlju, biæe sit hljeba; a ko ide za besposlicama, bezuman je. 12Bezbožnik želi obranu oda zla, ali korijen pravednijeh daje je. 13Zlome je zamka u grijehu usana njegovijeh, a pravednik izlazi iz tjeskobe. 14Od ploda usta svojih siti se èovjek dobra, i platu za djela svoja prima èovjek. 15Bezumniku se èini prav put njegov; ali ko sluša savjet, mudar je. 16Gnjev bezumnikov odmah se pozna, ali pametni pokriva sramotu. 17Ko govori istinu, javlja što je pravo, a lažni svjedok prijevaru. 18Ima ko govori kao da maè probada, a jezik je mudrijeh lijek. 19Istinita usta stoje tvrdo dovijeka, a jezik lažljivi za èas. 20Koji zlo misle, prijevara im je u srcu, a radost je onima koji svjetuju na mir. 21Nikaka nesreæa neæe zadesiti pravednika, a bezbožnici æe se napuniti zla. 22Mrske su Gospodu lažljive usne; a koji rade vjerno, mili su mu. 23Pametan èovjek pokriva znanje, a srce bezumnijeh razglašuje bezumlje. 24Ruka radljiva gospodariæe, a lijena æe davati danak. 25Briga u srcu èovjeèijem obara; a dobra rijeè razveseljava. 26Pravedniku je bolje nego bližnjemu njegovu; a bezbožnike zavodi put njihov. 27Ljenivac neæe peæi lova svoga, a u vrijedna je èovjeka dobro dragocjeno. 28Na putu pravde život je, i kuda ide staza njezina nema smrti.

13

1Mudar sin sluša nastavu oca svojega; a potsmjevaè ne sluša ukora. 2Od ploda usta svojih svaki æe jesti dobro, a duša nevaljalijeh ljudi nasilje. 3Ko èuva usta svoja, èuva svoju dušu; ko razvaljuje usne, propada. 4Željna je duša ljenivèeva, ali nema ništa; a duša vrijednijeh ljudi obogatiæe se. 5Na lažnu rijeè mrzi pravednik; a bezbožnik se mrazi i sramoti. 6Pravda èuva onoga koji hodi bezazleno; a bezbožnost obara grješnika. 7Ima ko se gradi bogat a nema ništa, i ko se gradi siromah a ima veliko blago. 8Otkup je za život èovjeku bogatstvo njegovo, a siromah ne sluša prijetnje. 9Vidjelo pravednièko svijetli se, a žižak bezbožnièki ugasiæe se. 10Od oholosti biva samo svaða, a koji primaju svjet, u njih je mudrost. 11Blago koje se taštinom teèe umaljava se, a ko sabira rukom, umnožava. 12Dugo nadanje mori srce, i želja je ispunjena drvo životno. 13Ko prezire rijeè sam sebi udi; a ko se boji zapovijesti, platiæe mu se. 14Nauka je mudroga izvor životni da se saèuva prugala smrtnijeh. 15Dobar razum daje ljubav, a put je bezakonièki hrapav. 16Svaki pametan èovjek radi s razumom, a bezuman raznosi bezumlje. 17Glasnik bezbožan pada u zlo, a vjeran je poslanik lijek. 18Siromaštvo i sramota doæi æe na onoga koji odbacuje nastavu; a ko èuva karanje, proslaviæe se. 19Ispunjena je želja slast duši, a bezumnima je mrsko otstupiti oda zla. 20Ko hodi s mudrima postaje mudar, a ko se druži s bezumnicima postaje gori. 21Grješnike goni zlo, a pravednicima se vraæa dobro. 22Dobar èovjek ostavlja našljedstvo sinovima sinova svojih, a grješnikovo imanje èuva se pravedniku. 23Izobila hrane ima na njivi siromaškoj, a ima ko propada sa zle uprave. 24Ko žali prut, mrzi na sina svojega; a ko ga ljubi, kara ga za vremena. 25Pravednik jede, i sita mu je duša; a trbuh bezbožnicima nema dosta.

14

1Mudra žena zida kuæu svoju, a luda svojim rukama raskopava. 2Ko hodi pravo, boji se Gospoda; a ko je opak na svojim putovima, prezire ga. 3U ustima je bezbožnikovijem prut oholosti, a mudre èuvaju usta njihova. 4Gdje nema volova, èiste su jasle; a obilata je ljetina od sile volovske. 5Istinit svjedok ne laže, a lažan svjedok govori laž. 6Potsmjevaè traži mudrost, i ne nahodi je; a razumnomu je znanje lako naæi. 7Idi od èovjeka bezumna, jer neæeš èuti pametne rijeèi. 8Mudrost je pametnoga da pazi na put svoj, a bezumlje je bezumnijeh prijevara. 9Bezumnima je šala grijeh, a meðu pravednima je dobra volja. 10Srce svaèije zna jad duše svoje; i u veselje njegovo ne miješa se drugi. 11Dom bezbožnièki raskopaæe se, a koliba pravednijeh cvjetaæe. 12Neki se put èini èovjeku prav, a kraj mu je put k smrti. 13I od smijeha boli srce, i veselju kraj biva žalost. 14Putova svojih nasitiæe se ko je izopaèena srca, ali ga se kloni èovjek dobar. 15Lud vjeruje svašta, a pametan pazi na svoje korake. 16Mudar se boji i uklanja se od zla, a bezuman navire i slobodan je. 17Nagao èovjek èini bezumlje, a pakostan je èovjek mrzak. 18Ludi našljeðuje bezumlje, a razboriti vjenèava se znanjem. 19Klanjaju se zli pred dobrima i bezbožni na vratima pravednoga. 20Ubogi je mrzak i prijatelju svom, a bogati imaju mnogo prijatelja. 21Ko prezire bližnjega svojega griješi; a ko je milostiv ubogima, blago njemu. 22Koji smišljaju zlo, ne lutaju li? a milost i vjera biæe onima koji smišljaju dobro. 23U svakom trudu ima dobitka, a govor usnama samo je siromaštvo. 24Mudrima je vijenac bogatstvo njihovo, a bezumlje bezumnijeh ostaje bezumlje. 25Istinit svjedok izbavlja duše, a lažan govori prijevaru. 26U strahu je Gospodnjem jako pouzdanje, i sinovima je utoèište. 27Strah je Gospodnji izvor životu da se èovjek saèuva od prugala smrtnijeh. 28U mnoštvu je naroda slava caru; a kad nestaje naroda, propast je vladaocu. 29Ko je spor na gnjev, velika je razuma; a ko je nagao pokazuje ludost. 30Život je tijelu srce zdravo, a zavist je trulež u kostima. 31Ko èini krivo ubogome, sramoti stvoritelja njegova; a poštuje ga ko je milostiv siromahu. 32Za zlo svoje povrgnuæe se bezbožnik, a pravednik nada se i na smrti. 33Mudrost poèiva u srcu razumna èovjeka, a što je u bezumnima poznaje se. 34Pravda podiže narod, a grijeh je sramota narodima. 35Mio je caru razuman sluga, ali na sramotna gnjevi se.

15

1Odgovor blag utišava gnjev, a rijeè prijeka podiže srdnju. 2Jezik mudrijeh ljudi ukrašava znanje, a usta bezumnijeh prosipaju bezumlje. 3Oèi su Gospodnje na svakom mjestu gledajuæi zle i dobre. 4Zdrav je jezik drvo životno, a opaèina s njega kršenje od vjetra. 5Lud se ruga nastavom oca svojega; a ko prima ukor, biva pametan. 6U kuæi pravednikovoj ima mnogo blaga; a u dohotku je bezbožnikovu rasap. 7Usne mudrijeh ljudi siju znanje, a srce bezumnièko ne èini tako. 8Žrtva je bezbožnièka gad Gospodu, a molitva pravednijeh ugodna mu je. 9Gad je Gospodu put bezbožnikov; a ko ide za pravdom, njega ljubi. 10Karanje je zlo onome ko ostavlja put; koji mrzi na ukor, umrijeæe. 11Pakao je i pogibao pred Gospodom, akamoli srca sinova èovjeèijih. 12Potsmjevaè ne ljubi onoga ko ga kori, niti ide k mudrima. 13Veselo srce veseli lice, a žalost u srcu obara duh. 14Srce razumno traži znanje, a usta bezumnijeh ljudi naslaðuju se bezumljem. 15Svi su dani nevoljnikovi zli; a ko je vesela srca, na gozbi je jednako. 16Bolje je malo sa strahom Gospodnjim nego veliko blago s nemirom. 17Bolje je jelo od zelja gdje je ljubav nego od vola ugojena gdje je mržnja. 18Èovjek gnjevljiv zameæe raspru; a ko je spor na gnjev, utišava svaðu. 19Put je lijenoga kao ograda od trnja, a staza je pravednijeh nasuta. 20Mudar je sin radost ocu, a èovjek bezuman prezire mater svoju. 21Bezumlje je radost bezumniku, a razuman èovjek hodi pravo. 22Namjere se rasipaju kad nema savjeta, a tvrdo stoje gdje je mnogo savjetnika. 23Raduje se èovjek odgovorom usta svojih, i rijeè u vrijeme kako je dobra! 24Put k životu ide gore razumnome da se saèuva od pakla ozdo. 25Gospod raskopava kuæu ponositima, a meðu udovici utvrðuje. 26Mrske su Gospodu misli zle, a besjede èistijeh mile su. 27Lakomac zatire svoju kuæu, a ko mrzi na poklone živ æe biti. 28Srce pravednikovo premišlja šta æe govoriti, a usta bezbožnièka rigaju zlo. 29Daleko je Gospod od bezbožnijeh, a molitvu pravednijeh èuje. 30Vid oèinji veseli srce, dobar glas goji kosti. 31Uho koje sluša karanje životno nastavaæe meðu mudrima. 32Ko odbacuje nastavu, ne mari za dušu svoju; a ko sluša karanje, biva razuman. 33Strah je Gospodnji nastava k mudrosti, i prije slave ide smjernost.

16

1Èovjek sprema srce, ali je od Gospoda što æe jezik govoriti. 2Èovjeku se svi putovi njegovi èine èisti, ali Gospod ispituje duhove. 3Ostavi na Gospoda djela svoja, i biæe tvrde namjere tvoje. 4Gospod je stvorio sve sam za se, i bezbožnika za zli dan. 5Mrzak je Gospodu ko je god ponosita srca, i neæe ostati bez kara ako æe i druge uzeti u pomoæ. 6Milošæu i istinom oèišæa se bezakonje, i strahom Gospodnjim uklanja se èovjek oda zla. 7Kad su èiji putovi mili Gospodu, miri s njim i neprijatelje njegove. 8Bolje je malo s pravdom nego mnogo dohodaka s nepravdom. 9Srce èovjeèije izmišlja sebi put, ali Gospod upravlja korake njegove. 10Proroštvo je na usnama carevijem, u sudu neæe pogriješiti usta njegova. 11Mjerila i potezi pravi od Gospoda su, i sve kamenje u tobocu njegovo je djelo. 12Gadno je carevima èiniti nepravdu, jer se pravdom utvrðuje prijesto. 13Mile su carevima usne pravedne, i oni ljube onoga koji govori pravo. 14Gnjev je carev glasnik smrtni, ali mudar èovjek ublažiæe ga. 15U veselu je licu carevu život, i ljubav je njegova kao oblak s poznijem daždem. 16Koliko je bolje teæi mudrost nego zlato! i teæi razum koliko je ljepše nego srebro! 17Put je pravednijeh uklanjanje oda zla; èuva dušu svoju ko pazi na put svoj. 18Oholost dolazi pred pogibao, i ponosit duh pred propast. 19Bolje je biti ponizna duha s krotkima nego dijeliti plijen s oholima. 20Ko pazi na rijeè, nalazi dobro, i ko se uzda u Gospoda, blago njemu. 21Ko je mudra srca, zove se razuman, a slast na usnama umnožava nauku. 22Izvor je životu razum onima koji ga imaju, a nauka bezumnijeh bezumlje je. 23Srce mudroga razumno upravlja ustima njegovijem, i dodaje nauku usnama njegovijem. 24Ljubazne su rijeèi sat meda, slast duši i zdravlje kostima. 25Neki se put èini èovjeku prav, a kraj mu je put k smrti. 26Ko se trudi, sebi se trudi, jer ga nagone usta njegova. 27Èovjek nevaljao kopa zlo, i na usnama mu je kao oganj koji pali. 28Opak èovjek zameæe svaðu, i opadaè rastavlja glavne prijatelje. 29Nasilnik mami druga svojega i zavodi ga na put koji nije dobar; 30Namiguje oèima, kad misli naopako; kad mièe usnama, èini zlo. 31Sijeda je kosa slavna kruna, nalazi se na putu pravednom. 32Bolji je spor na gnjev nego junak, i gospodar od svoga srca bolji je nego onaj koji uzme grad. 33Ždrijeb se baca u krilo, ali je od Gospoda sve što izlazi.

17

1Bolji je zalogaj suha hljeba s mirom nego kuæa puna poklane stoke sa svaðom. 2Razuman sluga biæe gospodar nad sinom sramotnijem i s braæom æe dijeliti našljedstvo. 3Topionica je za srebro i peæ za zlato, a srca iskušava Gospod. 4Zao èovjek pazi na usne zle, a lažljivac sluša jezik pakostan. 5Ko se ruga siromahu, sramoti stvoritelja njegova; ko se raduje nesreæi, neæe ostati bez kara. 6Vijenac su starcima unuci, a slava sinovima oci njihovi. 7Ne prilièi bezumnom visoka besjeda, akamoli knezu lažljiva besjeda. 8Poklon je dragi kamen onome koji ga prima, kuda se god okrene napreduje. 9Ko pokriva prijestup, traži ljubav; a ko ponavlja stvar, rastavlja glavne prijatelje. 10Ukor tišti razumnoga veæma nego ludoga sto udaraca. 11Zao èovjek traži samo odmet, ali æe se ljut glasnik poslati na nj. 12Bolje je da èovjeka srete medvjedica kojoj su oteti medvjediæi, nego bezumnik u svom bezumlju. 13Ko vraæa zlo za dobro, neæe se zlo odmaæi od kuæe njegove. 14Ko poène svaðu, otvori ustavu vodi; zato prije nego se zametne, proði se raspre. 15Ko opravda krivoga i ko osudi pravoga, obojica su gad Gospodu. 16Na što je blago bezumnome u ruci kad nema razuma da pribavi mudrost? 17U svako doba ljubi prijatelj, i brat postaje u nevolji. 18Èovjek bezuman daje ruku i jamèi se za prijatelja svojega. 19Ko miluje svaðu, miluje grijeh; ko podiže uvis vrata svoja, traži pogibao. 20Ko je opaka srca, neæe naæi dobra; i ko dvolièi jezikom, pašæe u zlo. 21Ko rodi bezumna, na žalost mu je, niti æe se radovati otac luda. 22Srce veselo pomaže kao lijek, a duh žalostan suši kosti. 23Bezbožnik prima poklon iz njedara da prevrati putove pravdi. 24Razumnomu je na licu mudrost, a oèi bezumniku vrljaju nakraj zemlje. 25Žalost je ocu svojemu sin bezuman, i jad roditeljci svojoj. 26Nije dobro globiti pravednika, ni da knezovi biju koga što je radio pravo. 27Usteže rijeèi svoje èovjek koji zna, i tiha je duha èovjek razuman. 28I bezuman kad muèi, misli se da je mudar, i razuman, kad stiskuje usne svoje.

18

1Èovjek samovoljan traži što je njemu milo i miješa se u svašta. 2Bezumniku nije mio razum nego da se javlja srce njegovo. 3Kad doðe bezbožnik, doðe i rug, i prijekor sa sramotom. 4Rijeèi su iz usta èovjeèijih duboka voda, izvor je mudrosti potok koji se ražljeva. 5Nije dobro gledati bezbožniku ko je, da se uèini krivo pravomu na sudu. 6Usne bezumnikove pristaju u svaðu, i usta njegova dozivlju boj. 7Bezumniku su usta njegova pogibao, i usne njegove pruglo duši njegovoj. 8Rijeèi su opadaèeve kao izbijenijeh, ali slaze unutra u trbuh. 9I ko je nemaran u poslu svom brat je raspikuæi. 10Tvrda je kula ime Gospodnje, k njemu æe uteæi pravednik, i biæe u visokom zaklonu. 11Bogatstvo je bogatome jak grad i kao visok zid u njegovoj misli. 12Pred propast podiže se srce èovjeku, a prije slave ide smjernost. 13Ko odgovara prije nego èuje, to mu je ludost i sramota. 14Duh èovjeèji snosi bol svoj; a duh oboren ko æe podignuti? 15Srce razumna èovjeka dobavlja znanje, i uho mudrijeh traži znanje. 16Dar èovjeku širi mjesto i vodi ga pred vlastelje. 17Pravedan se èini ko je prvi u svojoj raspri, ali kad doðe bližnji njegov, ispituje se. 18Raspre prekida ždrijeb, i izmeðu silnijeh rasuðuje. 19Uvrijeðen je brat kao tvrd grad, i svaða je kao prijevornica na dvoru. 20Svakomu se trbuh siti plodom usta njegovijeh, dohotkom od usana svojih siti se. 21Smrt je i život u vlasti jeziku, i ko ga miluje, ješæe plod njegov. 22Ko je našao ženu, našao je dobro i dobio ljubav od Gospoda. 23Siromah govori moleæi, a bogat odgovara oštro. 24Ko ima prijatelja, valja da postupa prijateljski, jer ima prijatelja vjernijih od brata.

19

1Siromah koji hodi u bezazlenosti svojoj bolji je nego opaki usnama svojim, koji je bezuman. 2Kad je duša bez znanja, nije dobro; i ko je brzijeh nogu, spotièe se. 3Ludost èovjeèija prevraæa put njegov, a srce se njegovo gnjevi na Gospoda. 4Bogatstvo pribavlja mnogo prijatelja, a siromaha ostavlja prijatelj njegov. 5Lažan svjedok neæe ostati bez kara, i ko govori laž, neæe uteæi. 6Mnogi ugaðaju knezu, i svak je prijatelj èovjeku podatljivu. 7Na siromaha mrze sva braæa njegova, još više se prijatelji njegovi udaljuju od njega; vièe za njima, ali ih nema. 8Ko pribavlja razum, ljubi dušu svoju; i ko pazi na mudrost, naæi æe dobro. 9Svjedok lažan neæe ostati bez kara, i ko govori laž, poginuæe. 10Ne dolikuju bezumnom miline, ni sluzi da vlada knezovima. 11Razum zadržava èovjeka od gnjeva, i èast mu je mimoiæi krivicu. 12Careva je srdnja kao rika mladoga lava, i ljubav je njegova kao rosa travi. 13Bezuman je sin muka ocu svojemu, i svadljivost ženina neprestano prokisivanje. 14Kuæa i imanje našljeðuje se od otaca; a od Gospoda je razumna žena. 15Lijenost navodi tvrd san, i nemarljiva duša gladovaæe. 16Ko drži zapovijesti, èuva dušu svoju; a ko ne mari za putove svoje, poginuæe. 17Gospodu pozaima ko poklanja siromahu, i platiæe mu za dobro njegovo. 18Karaj sina svojega dokle ima nadanja, i na pogibao njegovu da ne prašta duša tvoja. 19Velik gnjev pokazuj kad praštaš kar, i kad oprostiš, poslije veæma pokaraj. 20Slušaj svjet i primaj nastavu, da poslije budeš mudar. 21Mnogo ima misli u srcu èovjeèijem, ali što Gospod naumi ono æe ostati. 22Želja èovjeku treba da je da èini milost, a bolji je siromah nego laža. 23Strah je Gospodnji na život; u koga je on, boravi sit, niti ga pohodi zlo. 24Ljenivac krije ruku svoju u njedra, ni k ustima svojim ne prinosi je. 25Udri potsmjevaèa da ludi omudra, i razumnoga nakaraj da razumije nauku. 26Sin sramotan i prijekoran upropašæuje oca i odgoni mater. 27Nemoj, sine, slušati nauke koja odvodi od rijeèi razumnijeh. 28Nevaljao svjedok potsmijeva se pravdi, i usta bezbožnièka proždiru nepravdu. 29Gotovi su potsmjevaèima sudovi i bezumnicima boj na leða.

20

1Vino je potsmjevaè i silovito piæe nemirnik, i ko god za njim luta neæe biti mudar. 2Strah je carev kao rika mladoga lava; ko ga draži, griješi svojoj duši. 3Slava je èovjeku da se okani svaðe; a ko je god bezuman, upleæe se. 4Radi zime ljenivac ne ore; prosi o žetvi, i ništa ne dobija. 5Savjet je u srcu èovjeèijem duboka voda, ali èovjek razuman crpe ga. 6Najviše ljudi hvali se svojom dobrotom; ali ko æe naæi èovjeka istinita? 7Pravednik jednako hodi u bezazlenosti svojoj; blago sinovima njegovijem poslije njega! 8Car sjedeæi na prijestolu sudskom rasipa oèima svojim svako zlo. 9Ko može reæi: oèistio sam srce svoje, èist sam od grijeha svojega? 10Dvojak poteg i dvojaka mjera, oboje je mrsko Gospodu. 11Po djelima svojim poznaje se i dijete hoæe li biti èisto i hoæe li biti pravo djelo njegovo. 12Uho koje èuje, i oko koje vidi, oboje je Gospod naèinio. 13Ne ljubi sna, da ne osiromašiš; otvoraj oèi svoje, i biæeš sit hljeba. 14Ne valja, ne valja, govori ko kupuje, a kad otide onda se hvali. 15Ima zlata i mnogo bisera, ali su mudre usne najdragocjeniji nakit. 16Uzmi haljinu onome koji se podjemèi za tuðina, uzmi zalog od njega za tuðinku. 17Sladak je èovjeku hljeb od prijevare, ali mu se poslije napune usta pijeska. 18Misli se utvrðuju savjetom; zato razumno ratuj. 19Ko otkriva tajnu, postupa nevjerno; zato se ne miješaj s onijem koji razvaljuje usta. 20Ko psuje oca svojega ili mater svoju, njegov æe se žižak ugasiti u crnom mraku. 21Našljedstvo koje se iz poèetka brzo dobija, ne biva na pošljetku blagosloveno. 22Ne govori: vratiæu zlo. Èekaj Gospoda, i saèuvaæe te. 23Mrzak je Gospodu dvojak poteg, mjerila lažna nijesu dobra. 24Od Gospoda su koraci èovjeèji, a èovjek kako æe razumjeti put njegov? 25Zamka je èovjeku da proždre svetinju, i poslije zavjeta opet da traži. 26Mudar car rasipa bezbožnike i pušta na njih kolo. 27Vidjelo je Gospodnje duša èovjeèija, istražuje sve što je u srcu. 28Milost i istina èuvaju cara, i milošæu podupire svoj prijesto. 29Slava je mladiæima sila njihova, a starcima èast sijeda kosa. 30Modrice od boja i udarci koji prodiru do srca jesu lijek zlome.

21

1Srce je carevo u ruci Gospodu kao potoci vodeni; kuda god hoæe, savija ga. 2Svaki se put èovjeku èini prav, ali Gospod ispituje srca. 3Da se èini pravda i sud, milije je Gospodu nego žrtva. 4Ponosite oèi i naduto srce i oranje bezbožnièko grijeh je. 5Misli vrijedna èovjeka donose obilje, a svakoga nagla siromaštvo. 6Blago sabrano jezikom lažljivijem taština je koja prolazi meðu one koji traže smrt. 7Grabež bezbožnijeh odnijeæe ih, jer ne htješe èiniti što je pravo. 8Èiji je put kriv, on je tuð; a ko je èist, njegovo je djelo pravo. 9Bolje je sjedjeti u uglu od krova nego sa ženom svadljivom u kuæi zajednièkoj. 10Duša bezbožnikova želi zlo, ni prijatelj njegov ne nalazi milosti u njega. 11Kad potsmjevaè biva karan, ludi mudra; i kad se mudri pouèava, prima znanje. 12Uèi se pravednik od kuæe bezbožnikove, kad se bezbožnici obaraju u zlo. 13Ko zatiskuje uho svoje od vike ubogoga, vikaæe i sam, ali neæe biti uslišen. 14Dar u tajnosti utišava gnjev, i poklon u njedrima žestoku srdnju. 15Radost je pravedniku èiniti što je pravo, a strah onima koji èine bezakonje. 16Èovjek koji zaðe s puta mudrosti poèinuæe u zboru mrtvijeh. 17Ko ljubi veselje, biæe siromah; ko ljubi vino i ulje, neæe se obogatiti. 18Otkup za pravednike biæe bezbožnik i za dobre bezakonik. 19Bolje je živjeti u zemlji pustoj nego sa ženom svadljivom i gnjevljivom. 20Dragocjeno je blago i ulje u stanu mudroga, a èovjek bezuman proždire ga. 21Ko ide za pravdom i milošæu, naæi æe život, pravdu i slavu. 22U grad jakih ulazi mudri, i obara silu u koju se uzdaju. 23Ko èuva usta svoja i jezik svoj, èuva dušu svoju od nevolja. 24Ponositom i obijesnom ime je potsmjevaè, koji sve radi bijesno i oholo. 25Ljenivca ubija želja, jer ruke njegove neæe da rade; 26Svaki dan želi; a pravednik daje i ne štedi. 27Žrtva je bezbožnièka gad, akamoli kad je prinose u grijehu? 28Lažni svjedok poginuæe, a èovjek koji sluša, govoriæe svagda. 29Bezbožnik je bezobrazan, a pravednik udešava svoje pute. 30Nema mudrosti ni razuma ni savjeta nasuprot Bogu. 31Konj se oprema za dan boja, ali je u Gospoda spasenje.

22

1Bolje je ime nego veliko bogatstvo, i milost je bolja nego srebro i zlato. 2Bogat i siromah sretaju se; obojicu je Gospod stvorio. 3Pametan èovjek vidi zlo i skloni se, a ludi idu dalje i plaæaju. 4Smjernosti i strahu Gospodnjemu plata je bogatstvo i slava i život. 5Trnje i zamke su na putu opakoga; ko èuva dušu svoju, biæe daleko od toga. 6Uèi dijete prema putu kojim æe iæi, pa neæe otstupiti od njega ni kad ostari. 7Bogat gospodari nad siromasima, i ko uzima u zajam biva sluga onomu koji daje. 8Ko sije bezakonje žeæe muku, i pruta gnjeva njegova nestaæe. 9Blago oko biæe blagosloveno, jer daje hljeba svojega ubogomu. 10Otjeraj potsmjevaèa, i otiæi æe raspra i prestaæe svaða i sramota. 11Ko ljubi èisto srce, i èije su usne ljubazne, njemu je car prijatelj. 12Oèi Gospodnje èuvaju znanje, a poslove bezakonikove obara. 13Ljenivac govori: lav je napolju; nasred ulice poginuo bih. 14Usta su tuðih žena jama duboka; na koga se gnjevi Gospod, onamo æe pasti. 15Bezumlje je privezano djetetu na srce; prut kojim se kara ukloniæe ga od njega. 16Ko èini krivo siromahu da umnoži svoje, i ko daje bogatome, zacijelo æe osiromašiti. 17Prigni uho svoje i slušaj rijeèi mudrijeh ljudi, i srce svoje privij k nauci mojoj. 18Jer æe ti biti milina ako ih složiš u srce svoje, ako sve budu poreðane na usnama tvojim. 19Da bi ti uzdanje bilo u Gospoda, kazujem ti ovo danas, a ti tako èini. 20Nijesam li ti napisao znamenite stvari za savjete i znanje, 21Da bih ti pokazao tvrðu istinitijeh rijeèi da bi mogao istinitijem rijeèima odgovarati onima koji pošlju k tebi? 22Ne otimaj siromahu zato što je siromah, i ne zatiri nevoljnoga na vratima. 23Jer æe Gospod braniti njihovu stvar, i oteæe dušu onima koji njima otimaju. 24Ne druži se s èovjekom gnjevljivijem i ne idi sa žestokim, 25Da se ne bi navikao na putove njegove i metnuo zamke na dušu svoju. 26Ne budi od onijeh koji ruku daju, koji se jamèe za dugove. 27Ako nemaš èim platiti, zašto da se odnese postelja ispod tebe? 28Ne pomièi stare meðe, koju su postavili oci tvoji. 29Jesi li vidio èovjeka ustaoca na poslu? Taki æe pred carevima stajati, a neæe stajati pred prostacima.

23

1Kad sjedeš da jedeš s gospodinom, pazi dobro što je pred tobom. 2Inaèe bi satjerao sebi nož u grlo, ako bi bio lakom. 3Ne želi preslaèaka njegovijeh, jer su lažna hrana. 4Ne muèi se da se obogatiš, i proði se svoje mudrosti. 5Hoæeš li baciti oèi svoje na ono èega brzo nestaje? jer naèini sebi krila i kao orao odleti u nebo. 6Ne jedi hljeba u zavidljivca, i ne želi preslaèaka njegovijeh. 7Jer kako on tebe cijeni u duši svojoj tako ti jelo njegovo. Govoriæe ti: jedi i pij; ali srce njegovo nije s tobom. 8Zalogaj što pojedeš izbljuvaæeš, i izgubiæeš ljubazne rijeèi svoje. 9Pred bezumnijem ne govori, jer neæe mariti za mudrost besjede tvoje. 10Ne pomièi stare meðe, i ne stupaj na njivu siroèadi. 11Jer je jak osvetnik njihov; braniæe stvar njihovu od tebe. 12Obrati k nauci srce svoje i uši svoje k rijeèima mudrijem. 13Ne ukraæuj kara djetetu; kad ga biješ prutom, neæe umrijeti. 14Ti ga bij prutom, i dušu æeš mu izbaviti iz pakla. 15Sine moj, ako bude mudro srce tvoje, veseliæe se srce moje u meni; 16I igraæe bubrezi moji kad usne tvoje stanu govoriti što je pravo. 17Srce tvoje neka ne zavidi grješnicima, nego budi u strahu Gospodnjem vazda. 18Jer ima plata, i nadanje tvoje neæe se zatrti. 19Slušaj, sine moj, i budi mudar i upravi putem srce svoje. 20Ne budi meðu pijanicama ni meðu izjelicama. 21Jer pijanica i izjelica osiromašiæe, i spavaè hodiæe u ritama. 22Slušaj oca svojega koji te je rodio, i ne preziri matere svoje kad ostari. 23Kupuj istinu i ne prodaji je; kupuj mudrost, znanje i razum. 24Veoma se raduje otac pravednikov, i roditelj mudroga veseli se s njega. 25Neka se dakle veseli otac tvoj i mati tvoja, i neka se raduje roditeljka tvoja. 26Sine moj, daj mi srce svoje, i oèi tvoje neka paze na moje pute. 27Jer je kurva duboka jama, a tijesan studenac tuða žena. 28Ona i zasjeda kao lupež i umnožava zloèince meðu ljudima. 29Kome: jaoh? kome: kuku? kome svaða? kome vika? kome rane ni za što? kome crven u oèima? 30Koji sjede kod vina, koji idu te traže rastvorena vina. 31Ne gledaj na vino kad se rumeni, kad u èaši pokazuje lice svoje i upravo iskaèe. 32Na pošljedak æe kao zmija ujesti i kao aspida upeæi. 33Oèi æe tvoje gledati na tuðe žene, i srce æe tvoje govoriti opaèine. 34I biæeš kao onaj koji leži usred mora i kao onaj koji spava navrh jedra. 35Reæi æeš: izbiše me, ali me ne zabolje; tukoše me, ali ne osjetih; kad se probudim, iæi æu opet da tražim to.

24

1Ne zavidi zlijem ljudima niti želi da si s njima. 2Jer o pogibli misli srce njihovo i usne njihove govore o muci. 3Mudrošæu se zida kuæa i razumom utvrðuje se. 4I znanjem se pune klijeti svakoga blaga i dragocjena i mila. 5Mudar je èovjek jak, i razuman je èovjek silan snagom. 6Jer mudrijem savjetom ratovaæeš, i izbavljenje je u mnoštvu savjetnika. 7Visoke su bezumnome mudrosti; neæe otvoriti usta svojih na vratima. 8Ko misli zlo èiniti zvaæe se zlikovac. 9Misao bezumnikova grijeh je, i potsmjevaè je gad ljudski. 10Ako kloneš u nevolji, skratiæe ti se sila. 11Izbavljaj pohvatane na smrt; i koje hoæe da pogube, nemoj se ustegnuti od njih. 12Ako li reèeš: gle, nijesmo znali za to; neæe li razumjeti onaj koji ispituje srca, i koji èuva dušu tvoju neæe li doznati i platiti svakome po djelima njegovijem? 13Sine moj, jedi med, jer je dobar, i sat, jer je sladak grlu tvojemu. 14Tako æe biti poznanje mudrosti duši tvojoj, kad je naðeš; i biæe plata, i nadanje tvoje neæe se zatrti. 15Bezbožnièe, ne vrebaj oko stana pravednikova, i ne kvari mu poèivanja. 16Jer ako i sedam puta padne pravednik, opet ustane, a bezbožnici propadaju u zlu. 17Kad padne neprijatelj tvoj, nemoj se radovati, i kad propadne, neka ne igra srce tvoje. 18Jer bi vidio Gospod i ne bi mu bilo milo, i obratio bi gnjev svoj od njega na tebe. 19Nemoj se žestiti radi nevaljalaca, nemoj zavidjeti bezbožnicima. 20Jer nema plate nevaljalcu, žižak æe se bezbožnicima ugasiti. 21Boj se Gospoda, sine moj, i cara, i ne miješaj se s nemirnicima. 22Jer æe se ujedanput podignuti pogibao njihova, a ko zna propast koja ide od obojice? 23I ovo je za mudarce: gledati ko je ko na sudu nije dobro. 24Ko govori bezbožniku: pravedan si, njega æe proklinjati ljudi i mrziæe na nj narodi. 25A koji ga karaju, oni æe biti mili, i doæi æe na njih blagoslov dobrijeh. 26Ko govori rijeèi istinite, u usta ljubi. 27Uredi svoj posao na polju, i svrši svoje na njivi, potom i kuæu svoju zidaj. 28Ne budi svjedok na bližnjega svojega bez razloga, i ne varaj usnama svojima. 29Ne govori: kako je on meni uèinio tako æu ja njemu uèiniti; platiæu ovom èovjeku po djelu njegovu. 30Iðah mimo njivu èovjeka lijena i mimo vinograd èovjeka bezumna; 31I gle, bješe sve zaraslo u trnje i sve pokrio èkalj, i ograda im kamena razvaljena. 32I vidjevši uzeh na um, i gledah i pouèih se. 33Dok malo prospavaš, dok malo prodrijemlješ, dok malo sklopiš ruke da poèineš, 34U tom æe doæi siromaštvo tvoje kao putnik, i oskudica tvoja kao oružan èovjek.

25

1I ovo su prièe Solomunove koje sabraše ljudi Jezekije cara Judina. 2Slava je Božija skrivati stvar, a slava je carska istraživati stvar. 3Visina nebu i dubina zemlji i srce carevima ne može se dosegnuti. 4Uzmi od srebra trosku, i izaæi æe livcu zaklad. 5Uzmi bezbožnika ispred cara, i utvrdiæe se pravdom prijesto njegov. 6Ne velièaj se pred carem i ne staj na mjesto gdje stoje vlastelji. 7Jer je bolje da ti se kaže: hodi gore, nego da te ponize pred knezom da vidiš svojim oèima. 8Ne idi odmah da se preš, gledaj šta bi èinio napošljetku ako bi te osramotio bližnji tvoj. 9Raspravi stvar svoju s bližnjim svojim, ali tuðe tajne ne otkrivaj, 10Da te ne bi psovao ko èuje, i sramota tvoja da ne bi ostala na tebi. 11Zlatne jabuke u srebrnijem sudima jesu zgodne rijeèi. 12Zlatna je grivna i nakit od najboljega zlata mudri karaè onome koji sluša. 13Vjeran je poslanik kao studen šnježna o žetvi onima koji ga pošlju, i rashlaðuje dušu svojim gospodarima. 14Ko se hvali darom lažnijem, on je kao oblaci i vjetar bez dažda. 15Strpljenjem se ublažava knez, i mek jezik lomi kosti. 16Kad naðeš med, jedi koliko ti je dosta, da ne bi najedavši ga se izbljuvao ga. 17Rijetko neka ti noga stupa u kuæu bližnjega tvojega, da ne bi nasitivši se tebe omrzao na te. 18Ko god govori lažno svjedoèanstvo na bližnjega svojega, on je kao malj i maè i oštra strijela. 19Uzdanje je u nevjernika u nevolji zub slomljen i noga uganuta. 20Ko pjeva pjesme žalosnom srcu, on je kao onaj koji svlaèi haljinu na zimi, i kao ocat na salitru. 21Ako je gladan nenavidnik tvoj, nahrani ga hljeba, i ako je žedan, napoj ga vode. 22Jer æeš živo ugljevlje zgrnuti na glavu njegovu, i Gospod æe ti platiti. 23Sjeverni vjetar nosi dažd, a potajni jezik lice srdito. 24Bolje je sjedjeti u uglu od krova nego sa ženom svadljivom u kuæi zajednièkoj. 25Dobar je glas iz daljne zemlje kao studena voda žednoj duši. 26Pravednik koji pada pred bezbožnikom jest kao izvor nogama zamuæen i kao studenac pokvaren. 27Jesti mnogo meda nije dobro, i istraživati slavu nije slavno. 28Ko nema vlasti nad duhom svojim, on je grad razvaljen bez zidova.

26

1Kao snijeg u ljeto i dažd o žetvi, tako ne dolikuje bezumnome èast. 2Kao vrabac kad prhne i lasta kad odleti, tako kletva nezaslužena neæe doæi. 3Biè konju, uzda magarcu, a batina bezumnicima na leða. 4Ne odgovaraj bezumniku po bezumlju njegovu, da ne budeš i ti kao on. 5Odgovori bezumniku prema bezumlju njegovu, da ne misli da je mudar. 6Ko šalje bezumnika da mu što svrši, on otsijeca sebi noge i pije nepravdu. 7Kako hromi hramlje nogama svojim, taka je besjeda u ustima bezumnijeh. 8Kao da baca dragi kamen u gomilu kamenja, tako radi ko èini èast bezumnome. 9Kao trn kad doðe u ruku pijanome, taka je besjeda u ustima bezumnijeh. 10Mnogo muke zadaje svjema ko plaæa bezumniku i ko plaæa prestupnicima. 11Kao što se pas povraæa na svoju bljuvotinu, tako bezumnik ponavlja svoje bezumlje. 12Jesi li vidio èovjeka koji misli da je mudar? više ima nadanja od bezumnoga nego od njega. 13Ljenivac govori: ljuti je lav na putu, lav je na ulicama. 14Kao što se vrata obræu na èepovima svojim, tako ljenivac na postelji svojoj. 15Ljenivac krije ruku svoju u njedra, teško mu je prinijeti je k ustima. 16Ljenivac misli da je mudriji od sedmorice koji odgovaraju razumno. 17Psa za uši hvata ko se prolazeæi žesti za tuðu raspru. 18Kakav je bezumnik koji baca iskre i strijele smrtne, 19Taki je svaki koji prevari bližnjega svojega pa onda veli: šalio sam se. 20Kad nestane drva, ugasi se oganj; tako kad nema opadaèa, prestaje raspra. 21Ugalj je za žeravicu, drva za oganj, a èovjek svadljivac da raspaljuje svaðu. 22Rijeèi su opadaèeve kao rijeèi izbijenijeh, ali slaze unutra u trbuh. 23Kao srebrna pjena kojom se obloži crijep, take su usne neprijateljske i zlo srce. 24Nenavidnik se pretvara ustima svojim, a u srcu slaže prijevaru. 25Kad govori umiljatijem glasom, ne vjeruj mu, jer mu je u srcu sedam gadova. 26Mržnja se pokriva lukavstvom, ali se zloæa njezina otkriva na zboru. 27Ko jamu kopa, u nju æe pasti; i ko kamen valja, na njega æe se prevaliti. 28Jezik lažan mrzi na one koje satire, i usta koja laskaju grade pogibao.

27

1Ne hvali se sjutrašnjim danom, jer ne znaš šta æe dan donijeti. 2Neka te hvali drugi, a ne tvoja usta, tuðin, a ne tvoje usne. 3Težak je kamen, i pijesak je težak; ali je gnjev bezumnikov teži od obojega. 4Jarost je nemilostiva, i gnjev je plah; ali ko æe odoljeti zavisti? 5Bolji je javni ukor nego tajna ljubav. 6Udarci od prijatelja istiniti su, a cjelivi nenavidnikovi lažni. 7Duša sita gazi sat, a gladnoj duši slatko je sve što je gorko. 8Kaka je ptica koja odleti iz svojega gnijezda, taki je èovjek koji otide iz svojega mjesta. 9Ulje i kad veseli srce, tako je prijatelj sladak svjetom srdaènijem. 10Ne ostavljaj prijatelja svojega ni prijatelja oca svojega, i u kuæu brata svojega ne ulazi u nesreæi svojoj: bolji je susjed blizu nego brat daleko. 11Sine moj, budi mudar i obraduj srce moje, da imam šta odgovoriti onome ko me ruži. 12Pametan èovjek vidi zlo i skloni se, a ludi idu dalje i plaæaju. 13Uzmi haljinu onomu koji se podjamèi za tuðina, i uzmi zalog od njega za tuðinku. 14Ko blagosilja prijatelja svojega na glas rano ustajuæi, primiæe mu se za kletvu. 15Neprestano kapanje kad je velik dažd, i žena svadljiva, jedno su; 16Ko je ustavlja, ustavlja vjetar, i ona se odaje kao mirisavo ulje u desnici. 17Gvožðe se gvožðem oštri, tako èovjek oštri lice prijatelja svojega. 18Ko èuva smokvu, ješæe roda njezina; tako ko èuva gospodara svojega, biæe poštovan. 19Kako je u vodi lice prema licu, tako je srce èovjeèije prema èovjeku. 20Grob i propast nigda se ne mogu zasititi, tako oèi èovjeèije nigda nijesu site. 21Srebro u topionici i zlato u peæi a èovjek u ustima onoga koji ga hvali poznaje se. 22Da bezumnoga tucaš u stupi tuèkom s prekrupom, ne bi otišlo od njega bezumlje njegovo. 23Dobro gledaj stoku svoju i staraj se za stada svoja. 24Jer bogatstvo ne traje dovijeka niti kruna od koljena do koljena. 25Kad trava naraste i pokaže se zelen, kupi se trava po planinama. 26Jaganjci su ti za odijelo, i jariæi cijena za njivu. 27I dosta ima mlijeka kozjega tebi za jelo, i za jelo tvojemu domu i za hranu tvojim djevojkama.

28

1Bježe bezbožnici kad ih niko ne goni, a pravednici su kao laviæi bez straha. 2Kad se u zemlji zla èine, nastaju joj mnogi knezovi; ali kad se naðe èovjek razuman i vješt, ostaje dugo. 3Èovjek siromah koji èini krivo ubogima jest kao silan dažd iza kojega nestaje hljeba. 4Koji ostavljaju zakon, hvale bezbožnike; a koji drže zakon, protive im se. 5Zli ljudi ne razumiju što je pravo; a koji traže Gospoda, razumiju sve. 6Bolji je siromah koji hodi u bezazlenosti svojoj nego ko ide krivijem putovima ako je i bogat. 7Ko èuva zakon, sin je razuman; a ko se druži s izjelicama, sramoti oca svojega. 8Ko umnožava dobro svoje ujmom i pridavkom, sabira onome koji æe razdavati siromasima. 9Ko odvraæa uho svoje da ne èuje zakona, i molitva je njegova mrska. 10Ko zavodi prave na zao put, pašæe u jamu svoju, a bezazleni naslijediæe dobro. 11Bogat èovjek misli da je mudar, ali razuman siromah ispituje ga. 12Kad se raduju pravedni, velika je slava; a kad se podižu bezbožnici, traži se èovjek. 13Ko krije prijestupe svoje, neæe biti sreæan; a ko priznaje i ostavlja, dobiæe milost. 14Blago èovjeku koji se svagda boji; a ko je tvrdoglav, upada u zlo. 15Bezbožnik koji vlada narodom siromašnijem, lav je koji rièe i medvjed gladan. 16Knez bez razuma èini mnogo nepravde, a koji mrzi na lakomstvo, živjeæe dugo. 17Èovjek koji èini nasilje krvi ljudskoj, bježaæe do groba, a niko ga neæe zadržati. 18Ko hodi u bezazlenosti, spašæe se; a ko je opak na putovima, pašæe u jedan mah. 19Ko radi svoju zemlju, biæe sit hljeba; a ko ide za besposlicama, nasitiæe se sirotinje. 20Èovjek vjeran obiluje blagoslovima; a ko nagli da se obogati, neæe biti bez krivice. 21Nije dobro gledati ko je ko, jer za zalogaj hljeba èovjek æe uèiniti zlo. 22Nagli da se obogati èovjek zavidljiv, a ne zna da æe mu doæi siromaštvo. 23Ko ukorava èovjeka naæi æe poslije veæu milost nego koji laska jezikom. 24Ko krade oca svojega i mater svoju, i govori: nije grijeh, on je drug krvniku. 25Oholi zameæe svaðu; a ko se uzda u Gospoda, izobilovaæe. 26Ko se uzda u svoje srce, bezuman je; a ko hodi mudro, izbaviæe se. 27Ko daje siromahu, neæe mu nedostajati; a ko odvraæa oèi svoje, biæe mu mnogo kletava. 28Kad se podižu bezbožnici, sakriva se èovjek; a kad ginu, umnožavaju se pravedni.

29

1Èovjek koji po karanju ostaje tvrdoglav, ujedanput æe propasti, da neæe biti lijeka. 2Kad se umnožavaju pravednici, veseli se narod; a kad vlada bezbožnik, uzdiše narod. 3Ko ljubi mudrost, veseli oca svojega; a ko se druži s kurvama, rasipa svoje dobro. 4Car pravdom podiže zemlju; a ko uzima mito, satire je. 5Ko laska prijatelju svojemu, razapinje mrežu nogama njegovijem. 6U grijehu je zla èovjeka zamka, a pravednik pjeva i veseli se. 7Pravednik razumije parbu nevoljnijeh, a bezbožnik ne mari da zna. 8Potsmjevaèi raspaljuju grad, a mudri utišavaju gnjev. 9Mudar èovjek kad se pre s ludijem, ili se srdio ili smijao, nema mira. 10Krvopije mrze na bezazlenoga, a pravi se brinu za dušu njegovu. 11Sav gnjev svoj izliva bezumnik, a mudri ustavlja ga natrag. 12Koji knez sluša lažne rijeèi, sve su mu sluge bezbožne. 13Siromah i koji daje na dobit sretaju se; obojici Gospod prosvjetljuje oèi. 14Koji car pravo sudi siromasima, njegov æe prijesto stajati dovijeka. 15Prut i kar daju mudrost, a dijete pusto sramoti mater svoju. 16Kad se umnožavaju bezbožnici, umnožavaju se grijesi, a pravednici æe vidjeti propast njihovu. 17Karaj sina svojega, i smiriæe te, i uèiniæe milinu duši tvojoj. 18Kad nema utvare, rasipa se narod; a ko drži zakon, blago njemu! 19Rijeèima se ne popravlja sluga, jer ako i razumije, opet ne sluša. 20Jesi li vidio èovjeka nagla u besjedi svojoj? više ima nadanja od bezumna nego od njega. 21Ako ko mazi slugu od malena, on æe najposlije biti sin. 22Gnjevljiv èovjek zameæe svaðu, i ko je naprasit, mnogo griješi. 23Oholost ponižuje èovjeka, a ko je smjeran duhom, dobija slavu. 24Ko dijeli s lupežem, mrzi na svoju dušu, èuje prokletstvo i ne prokazuje. 25Strašiv èovjek meæe sebi zamku; a ko se u Gospoda uzda, biæe u visokom zaklonu. 26Mnogi traže lice vladaoèevo, ali je od Gospoda sud svakome. 27Pravednima je mrzak nepravednik, a bezbožniku je mrzak ko pravo hodi.

30

1Rijeèi Agura sina Jakejeva; sabrane rijeèi toga èovjeka Itilu, Itilu i Ukalu. 2Ja sam luði od svakoga, i razuma èovjeèijega nema u mene. 3Niti sam uèio mudrosti niti znam svetijeh stvari. 4Ko je izašao na nebo i opet sišao? ko je skupio vjetar u pregršti svoje? ko je svezao vode u plašt svoj? ko je utvrdio sve krajeve zemlji? kako mu je ime? i kako je ime sinu njegovu? znaš li? 5Sve su rijeèi Božije èiste; on je štit onima koji se uzdaju u nj. 6Ništa ne dodaji k rijeèima njegovijem, da te ne ukori i ne naðeš se laža. 7Za dvoje molim te; nemoj me se oglušiti dok sam živ: 8Taštinu i rijeè lažnu udalji od mene; siromaštva ni bogatstva ne daj mi, hrani me hljebom po obroku mom, 9Da ne bih najedavši se odrekao se tebe i rekao: ko je Gospod? ili osiromašivši da ne bih krao i uzalud uzimao ime Boga svojega. 10Ne opadaj sluge gospodaru njegovu, da te ne bi kleo i ti bio kriv. 11Ima rod koji psuje oca svojega i ne blagosilja matere svoje. 12Ima rod koji misli da je èist, a od svoga kala nije opran. 13Ima rod koji drži visoko oèi svoje, i vjeðe mu se dižu uvis. 14Ima rod kojemu su zubi maèevi i kutnjaci noževi, da proždire siromahe sa zemlje i uboge izmeðu ljudi. 15Pijavica ima dvije kæeri, koje govore: daj, daj. Ima troje nesito, i èetvrto nikad ne kaže: dosta: 16Grob, materica jalova, zemlja, koja ne biva sita vode, i oganj, koji ne govori: dosta. 17Oko koje se ruga ocu i neæe da sluša matere, kljuvaæe ga gavrani s potoka i jesti orliæi. 18Troje mi je èudesno, i èetvrtoga ne razumijem: 19Put orlov u nebo, put zmijin po stijeni, put laðin posred mora, i put èovjeèiji k djevojci. 20Taki je put kurvin: jede, i ubriše usta, pa veli: nijesam uèinila zla. 21Od troga se potresa zemlja, i èetvrtoga ne može podnijeti: 22Od sluge, kad postane car, od bezumnika, kad se najede hljeba, 23Od puštenice, kad se uda, od sluškinje kad naslijedi gospoðu svoju. 24Èetvoro ima maleno na zemlji, ali mudrije od mudaraca: 25Mravi, koji su slab narod, ali opet pripravljaju u ljeto sebi hranu; 26Pitomi zeèevi, koji su nejak narod, ali opet u kamenu grade sebi kuæu; 27Skakavci, koji nemaju cara, ali opet idu svi jatom; 28Pauk, koji rukama radi i u carskim je dvorima. 29Troje lijepo koraèa, i èetvrto lijepo hodi: 30Lav, najjaèi izmeðu zvjerova, koji ne uzmièe ni pred kim, 31Konj opasan po bedrima ili jarac, i car na koga niko ne ustaje. 32Ako si ludovao ponesavši se ili si zlo mislio, metni ruku na usta. 33Kad se razbija mlijeko, izlazi maslo; i ko jako nos utire, izgoni krv; tako ko draži na gnjev, zameæe svaðu.

31

1Rijeèi cara Lemuila; sabrane rijeèi, kojima ga je uèila mati njegova. 2Šta, sine moj, šta, sine utrobe moje, i šta, sine zavjeta mojih? 3Ne daj krjeposti svoje ženama, ni putova svojih onima što satiru careve. 4Nije za careve, Lemuilo, nije za careve da piju vino, ni za knezove da piju silovito piæe, 5Da ne bi pijuæi zaboravio uredbe, i izmijenio pravicu kojemu nevoljniku. 6Podajte silovito piæe onome koji hoæe da propadne, i vino onima koji su tužna srca; 7Neka se napije i zaboravi svoje siromaštvo, i da se više ne sjeæa svoje muke. 8Otvoraj usta svoja za nijemoga, za stvar svijeh namijenjenijeh smrti. 9Otvoraj usta svoja, sudi pravo, daj pravicu nevoljnome i ubogome. 10Ko æe naæi vrsnu ženu? jer vrijedi više nego biser. 11Oslanja se na nju srce muža njezina, i dobitka neæe nedostajati. 12Èini mu dobro, a ne zlo, svega vijeka svojega. 13Traži vune i lana, i radi po volji rukama svojim. 14Ona je kao laða trgovaèka, iz daleka donosi hranu svoju. 15Ustaje dok je još noæ, daje hranu èeljadi svojoj i posao djevojkama svojim. 16Misli o njivi, i uzme je, od rada ruku svojih sadi vinograd. 17Opasuje snagom bedra svoja i krijepi mišice svoje. 18Vidi kako joj je dobra radnja, ne gasi joj se noæu žižak. 19Rukama svojima maša se preslice, i prstima svojima drži vreteno. 20Ruku svoju otvora siromahu, i pruža ruke ubogome. 21Ne boji se snijega za svoju èeljad, jer sva èeljad njezina ima po dvoje haljine. 22Pokrivaèe sama sebi gradi, tako platno i skerlet odijelo joj je. 23Zna se muž njezin na vratima kad sjedi sa starješinama zemaljskim. 24Košulje gradi i prodaje, i pojase daje trgovcu. 25Odijelo joj je krjepost i ljepota, i osmijeva se na vrijeme koje ide. 26Usta svoja otvora mudro i na jeziku joj je nauka blaga. 27Pazi na vladanje èeljadi svoje, i hljeba u lijenosti ne jede. 28Sinovi njezini podižu se i blagosiljaju je; muž njezin takoðer hvali je; 29Mnoge su žene bile vrsne, ali ti ih nadvišuješ sve. 30Ljupkost je prijevarna i ljepota tašta; žena koja se boji Gospoda, ona zaslužuje pohvalu. 31Podajte joj od ploda ruku njezinijeh, i neka je hvale na vratima djela njezina.