Psalmi

1

1Blago èovjeku koji ne ide na vijeæe bezbožnièko, i na putu grješnièkom ne stoji, i u društvu nevaljalijeh ljudi ne sjedi, 2Nego mu je omilio zakon Gospodnji i o zakonu njegovu misli dan i noæ! 3On je kao drvo usaðeno kraj potoka, koje rod svoj donosi u svoje vrijeme, i kojemu list ne vene: što god radi, u svemu napreduje. 4Nijesu taki bezbožnici, nego su kao prah koji rasipa vjetar. 5Zato se neæe bezbožnici održati na sudu, ni grješnici na zboru pravednièkom. 6Jer Gospod zna put pravednièki; a put bezbožnièki propašæe.

2

1Zašto se bune narodi i plemena pomišljaju zaludne stvari? 2Ustaju carevi zemaljski, i knezovi se skupljaju na Gospoda i na pomazanika njegova. 3“Raskinimo sveze njihove i zbacimo sa sebe jaram njihov.” 4Onaj, što živi na nebesima, smije se, Gospod im se potsmijeva. 5Pa im govori u gnjevu svojem i jarošæu svojom zbunjuje ih: 6“Ja sam pomazao cara svojega na Sionu, na svetoj gori svojoj.” 7Kazaæu naredbu Gospodnju; on reèe meni: “ti si sin moj, ja te sad rodih. 8Išti u mene, i daæu ti narode u našljedstvo, i krajeve zemaljske tebi u državu. 9Udariæeš ih gvozdenom palicom; razbiæeš ih kao lonèarski sud.” 10Sad, carevi, orazumite se; nauèite se sudije zemaljske! 11Služite Gospodu sa strahom, i radujte se s trepetom. 12Poštujte sina, da se ne razgnjevi, i vi ne izginete na putu svome; jer æe se gnjev njegov brzo razgorjeti. Blago svjema koji se u nj uzdaju!

3

1Gospode! kako je mnogo neprijatelja mojih! Mnogi ustaju na me. 2Mnogi govore za dušu moju: nema mu pomoæi od Boga. 3Ali ti si, Gospode, štit koji me zaklanja, slava moja; ti podižeš glavu moju. 4Glasom svojim vièem ka Gospodu, i èuje me sa svete gore svoje. 5Ja liježem, spavam i ustajem, jer me Gospod èuva. 6Ne bojim se mnogo tisuæa naroda što sa svijeh strana navaljuje na me. 7Ustani, Gospode! pomozi mi, Bože moj! jer ti udaraš po obrazu sve neprijatelje moje; razbijaš zube bezbožnicima. 8Od Gospoda je spasenje; neka bude na narodu tvom blagoslov tvoj!

4

1Kad te zovem, èuj me, Bože, pravdo moja! u tjeskobi daj mi prostor; smiluj se na me i usliši molitvu moju. 2Sinovi èovjeèiji! dokle æe slava moja biti u sramoti? dokle æete ljubiti ništavilo i tražiti laži? 3Znajte da Gospod divno èuva svetoga svojega; Gospod èuje kad ga zovem. 4Gnjeveæi se ne griješite; razmislite u srcima svojim na posteljama svojim, i utolite. 5Prinesite žrtvu za pravdu, i uzdajte se u Gospoda. 6Mnogi govore: ko æe nam pokazati što je dobro? Obrati k nama, Gospode, svijetlo lice svoje. 7A meni si dao u srce radost veæu nego što je oni imaju, kad im rodi pšenica i vino. 8Ja mirno liježem i spavam; jer ti, Gospode, sam daješ mi te sam bez straha.

5

1Èuj, Gospode, rijeèi moje, razumij pomisli moje. 2Slušaj viku moju, care moj i Bože moj! jer se tebi molim, Gospode! 3Ujutru slušaš glas moj, ujutru stojim pred tobom, i èekam. 4Jer si ti Bog koji neæe bezakonja; u tebe nema mjesta ko je zao. 5Bezbožnici neæe izaæi pred oèi tvoje; ti nenavidiš sve koji èine bezakonje. 6Potireš lažljivce; na krvopioce i lukave mrzi Gospod. 7A ja po velikoj milosti tvojoj ulazim u dom tvoj, i klanjam se u svetoj crkvi tvojoj sa strahom tvojim. 8Gospode! vodi me u pravdi svojoj; radi neprijatelja mojih poravni preda mnom put svoj. 9Jer nema u ustima njihovijem istine; u njima je nevaljalstvo; grlo im je grob otvoren; na jeziku im je dvolièenje. 10Bože! ne daj im napretka, neka se razbiju pomisli njihove. Za mnoga nevaljalstva njihova obori ih, jer se pobuniše na tebe. 11Pa æe se radovati svi koji se u te uzdaju; dovijeka æe se veseliti koje ti zaklanjaš; dièiæe se koji ljube ime tvoje. 12Jer ti, Gospode, blagosiljaš pravednika, kao štitom zaklanjaš ga milošæu svojom.

6

1Gospode! nemoj me pokarati u jarosti svojoj, niti me u gnjevu svojem nakazati. 2Smiluj se na me, Gospode, jer sam iznemogao; iscijeli me, jer su kosti moje ustreptale, 3I duša se moja vrlo uzdrhtala. A ti, Gospode, dokle æeš? 4Obrati se, Gospode, izbavi dušu moju, pomozi mi radi milosti svoje. 5Jer mrtvi ne spominju tebe; u grobu ko æe te slaviti? 6Iznemogoh uzdišuæi; svaku noæ kvasim odar svoj, suzama svojim natapam postelju svoju. 7Usahnu od žalosti oko moje, postara se od množine neprijatelja mojih. 8Idite od mene svi koji èinite bezakonje, jer Gospod èu plaè moj. 9Èu Gospod molbu moju, Gospod molitvu moju primi. 10Nek se postide i prepadnu svi neprijatelji moji, neka se povrate i postide odmah.

7

1Gospode, Bože moj! u tebe se uzdam, saèuvaj me od svijeh koji me gone, i izbavi me. 2Da mi neprijatelj ne išèupa duše kao lav. Èupa, a nema ko da izbavi. 3Gospode, Bože moj! ako sam to uèinio, ako je nepravda u rukama mojima, 4Ako sam zlo vratio prijatelju svojemu, ili krivo uèinio onima koji na me na pravdi napadahu; 5Neka goni neprijatelj dušu moju, i neka je stigne, i pogazi na zemlju život moj i slavu moju u prah obrati. 6Ustani, Gospode, u gnjevu svojem; digni se na žestinu neprijatelja mojih; probudi se meni na pomoæ, i otvori sud. 7I ljudstvo æe se sleæi oko tebe; iznad njega izaði u visinu. 8Gospod sudi narodima. Sudi mi, Gospode, po pravdi mojoj, i po bezazlenosti mojoj neka mi bude. 9Nek se prekine zloæa bezbožnika, a pravednika potpomozi, jer ti ispituješ srca i utrobe, Bože pravedni! 10Štit je meni u Boga, koji èuva one koji su prava srca. 11Bog je pravedan sudija, i Bog je svaki dan gotov na gnjev. 12Ako se neæe bezbožnik da obrati, on oštri maè svoj, nateže luk svoj, i naperuje ga; 13I zapinje smrtnu strijelu, èini strijele svoje da pale. 14Gle, bezbožnik zaèe nepravdu, trudan bijaše zloèinstvom, i rodi sebi prijevaru. 15Kopa jamu i iskopa, i pade u jamu koju je naèinio. 16Zloba njegova obrati se na njegovu glavu, i zloèinstvo njegovo pade na tjeme njegovo. 17Hvalim Gospoda za pravdu njegovu, i pjevam imenu Gospoda višnjega.

8

1Gospode, Gospode naš! kako je velièanstveno ime tvoje po svoj zemlji! Podigao si slavu svoju više nebesa. 2U ustima male djece i koja sisaju èiniš sebi hvalu nasuprot neprijateljima svojim, da bi uèinio da zamukne neprijatelj i nemirnik. 3Kad pogledam nebesa tvoja, djelo prsta tvojih, mjesec i zvijezde, koje si ti postavio; 4Šta je èovjek, te ga se opominješ, ili sin èovjeèji, te ga polaziš? 5Uèinio si ga malo manjega od anðela, slavom i èašæu vjenèao si ga; 6Postavio si ga gospodarom nad djelima ruku svojih, sve si metnuo pod noge njegove, 7Ovce i volove sve, i divlje zvjerinje, 8Ptice nebeske i ribe morske, što god ide morskim putovima. 9Gospode, Gospode naš! kako je velièanstveno ime tvoje po svoj zemlji!

9

1Hvalim te, Gospode, iz svega srca svojega, kazujem sva èudesa tvoja. 2Radujem se i veselim se o tebi, pjevam imenu tvojemu, višnji! 3Neprijatelji se moji vratiše natrag, spotakoše se i nesta ih ispred lica tvojega; 4Jer si svršio sud moj i odbranio me; sio si na prijesto, sudija pravedni. 5Rasrdio si se na narode i ubio bezbožnika, ime si im zatro dovijeka, zasvagda. 6Neprijatelju nesta maèeva sasvijem; gradove ti si razvalio; pogibe spomen njihov. 7Ali Gospod uvijek živi; spremio je za sud prijesto svoj. 8On æe suditi vasionome svijetu po pravdi, usudiæe narodima pravo. 9Gospod je utoèište ubogome, utoèište u nevolji. 10U tebe se uzdaju koji znaju ime tvoje, jer ne ostavljaš onijeh koji te traže, Gospode! 11Pojte Gospodu, koji živi na Sionu; kazujte narodu djela njegova; 12Jer on osveæuje krv, pamti je; ne zaboravlja jauka nevoljnijeh. 13Smiluj se na me, Gospode; pogledaj kako stradam od neprijatelja svojih, ti, koji me podižeš od vrata smrtnijeh, 14Da bih kazivao sve hvale tvoje na vratima kæeri Sionove, i slavio spasenje tvoje. 15Popadaše narodi u jamu, koju su iskopali; u zamku, koju su sami namjestili, uhvati se noga njihova. 16Poznaše Gospoda; on je sudio; u djela ruku svojih zaplete se bezbožnik. 17Vratiæe se u pakao bezbožnici, svi narodi koji zaboravljaju Boga; 18Jer neæe svagda biti zaboravljen ubogi, i nada nevoljnicima neæe nigda poginuti. 19Ustani, Gospode, da se ne posili èovjek, i da prime narodi sud pred tobom. 20Pusti, Gospode, strah na njih; neka poznadu narodi da su ljudi.

10

1Zašto, Gospode, stojiš daleko, kriješ se kad je nevolja? 2S oholosti bezbožnikove muèe se ubogi; hvataju se ubogi prijevarom koju izmišljaju bezbožnici. 3Jer se bezbožnik dièi željom duše svoje, grabljivca pohvaljuje. 4Bezbožnik u obijesti svojoj ne mari za Gospoda: “on ne vidi.” Nema Boga u mislima njegovijem. 5Svagda su putovi njegovi krivi; za sudove tvoje ne zna; na neprijatelje svoje neæe ni da gleda. 6U srcu svojem veli: neæu posrnuti; zlo neæe doæi nigda. 7Usta su mu puna nevaljalijeh rijeèi, prijevare i uvrede, pod jezikom je njegovijem muka i pogibao. 8Sjedi u zasjedi iza kuæe; u potaji ubija pravoga; oèi njegove vrebaju ubogoga. 9Sjedi u potaji kao lav u peæini; sjedi u zasjedi da uhvati ubogoga; hvata ubogoga uvukavši u mrežu svoju. 10Pritaji se, prilegne, i ubogi padaju u jake nokte njegove. 11Kaže u srcu svome: “Bog je zaboravio, okrenuo je lice svoje, neæe vidjeti nigda.” 12Ustani, Gospode! digni ruku svoju, ne zaboravi nevoljnijeh. 13Zašto bezbožnik da ne mari za Boga govoreæi u srcu svom da ti neæeš vidjeti? 14Ti vidiš; jer gledaš uvrede i muke i pišeš ih na ruci. Tebi predaje sebe ubogi; siroti ti si pomoænik. 15Satri mišicu bezbožnome i zlome, da se traži i ne naðe bezbožnost njegova. 16Gospod je car svagda, dovijeka, nestaæe neznabožaca sa zemlje njegove. 17Gospode! ti èuješ želje ništih; utvrdi srce njihovo; otvori uho svoje, 18Da daš sud siroti i nevoljniku, da prestanu goniti èovjeka sa zemlje.

11

1U Gospoda se uzdam; zašto govorite duši mojoj: “leti u goru kao ptica; 2Jer evo grješnici nategoše luk, zapeše strijelu svoju za tetivu, da iz mraka strijeljaju prave srcem. 3Kad su raskopani temelji, šta æe uèiniti pravednik?” 4Gospod je u svetom dvoru svom, prijesto je Gospodnji na nebesima; oèi njegove gledaju; vjeðe njegove ispituju sinove èovjeèije. 5Gospod ispituje pravednoga; a bezbožnoga i kojemu je milo èiniti zlo nenavidi duša njegova. 6Pustiæe na bezbožnike dažd od živoga ugljevlja, ognja i sumpora; i ognjeni vjetar biæe im dio iz èaše; 7Jer je Gospod pravedan, ljubi pravdu; lice æe njegovo vidjeti pravednici.

12

1Pomagaj, Gospode; jer nesta svetijeh, jer je malo vjernijeh meðu sinovima èovjeèijim. 2Laž govore jedan drugome, usnama lažljivijem govore iz srca dvolièna. 3Istrijebiæe Gospod sva usta lažljiva, jezik velièavi, 4Ljude, koji govore: jezikom smo jaki, usta su naša u nas, ko je gospodar nad nama? 5Videæi stradanje nevoljnih i uzdisanje ništih, sad æu ustati, veli Gospod, i izbaviti onoga kome zlobe. 6Rijeèi su Gospodnje rijeèi èiste, srebro u vatri oèišæeno od zemlje, sedam puta pretopljeno. 7Ti æeš nas, Gospode, odbraniti, i saèuvati nas od roda ovoga dovijeka. 8Bezbožnici idu naokolo; kad se oni podižu, sramote se sinovi èovjeèiji.

13

1Dokle æeš me, Gospode, sasvijem zaboravljati? dokle æeš odvraæati lice svoje od mene? 2Dokle æu se domišljati u duši svojoj, mutiti se u srcu svom dan i noæ? dokle æe se neprijatelj moj podizati nada mnom? 3Pogledaj, usliši me, Gospode, Bože moj! Prosvijetli oèi moje da ne zaspim na smrt. 4Da ne reèe neprijatelj moj: nadvladao sam ga; da se ne raduju koji me gone, ako posrnem. 5A ja se uzdam u milost tvoju; radovaæe se srce moje za spasenje tvoje. 6Pjevaæu Gospodu, koji mi dobro èini.

14

1Reèe bezumnik u srcu svojem: nema Boga; nevaljali su, gadna su djela njihova; nema nikoga dobro da tvori. 2Gospod pogleda s neba na sinove èovjeèije, da vidi ima li koji razuman, traži li koji Boga. 3Svi su zašli, svi se pokvarili, nema nikoga dobro da tvori, nema nijednoga. 4Zar se neæe opametiti koji èine bezakonje, jedu narod moj kao što jedu hljeb, ne prizivaju Gospoda? 5Ondje æe zadrhtati od straha; jer je Gospod u rodu pravednom. 6Smijete se onome što ubogi radi; ali Gospod njega zaklanja. 7Ko æe poslati sa Siona pomoæ Izrailju? Kad Gospod povrati zarobljeni narod svoj, onda æe se radovati Jakov i veseliæe se Izrailj.

15

1Gospode! ko može sjedjeti u sjenici tvojoj? ko može nastavati na svetoj gori tvojoj? 2Ko hodi bez mane, tvori pravdu, i govori istinu iz srca svojega; 3Ko ne opada jezikom svojim, ne èini drugome zla, i ne ruži bližnjega svojega; 4Ko ne gleda onoga koga je Bog odbacio, nego poštuje one koji se boje Gospoda; ko se kune bližnjemu pa ne porièe; 5Ko ne daje srebra svojega na dobit, i ne prima mita na pravoga. Ko ovako radi, neæe posrnuti dovijeka.

16

1Èuvaj me, Bože; jer se u te uzdam. 2Rekoh Gospodu: ti si Gospod moj, nemam dobra osim tebe. 3U svetima koji su na zemlji i u velikima sva je utjeha moja. 4Neka drugi umnožavaju idole svoje, neka trèe k tuðima; ja im neæu ljevati krvavih naljeva, niti æu metnuti imena njihovijeh u usta svoja. 5Gospod je moj dio našljedstva i èaše; ti podižeš dostojanje moje. 6Uže mi je zahvatilo prekrasna mjesta, i dio mi je moj mio. 7Blagosiljam Gospoda, koji me urazumljuje; tomu me i noæu uèi što je u meni. 8Svagda vidim pred sobom Gospoda: on mi je s desne strane da ne posrnem. 9Toga radi raduje se srce moje, i veseli se jezik moj, još æe se i tijelo moje smiriti u uzdanju; 10Jer neæeš ostaviti duše moje u paklu, niti æeš dati da svetac tvoj vidi truhlost. 11Pokazaæeš mi put životni: obilje je radosti pred licem tvojim, utjeha u desnici tvojoj dovijeka.

17

1Usliši, Gospode, pravdu, èuj glas moj, primi u uši molitvu moju ne iz usta lažljivijeh. 2Od lica tvojega neka izaðe sud moj, oèi tvoje neka pogledaju na pravicu. 3Ispitaj srce moje, obidi noæu; u ognju me okušaj, i neæeš naæi nepravde moje. 4Usta se moja ne dohvataju djela ljudskih; radi rijeèi usta tvojih držim se putova oštrih. 5Utvrdi stope moje na stazama svojim da ne zalaze koraci moji. 6Tebe prizivljem, jer æeš me uslišiti, Bože! prigni k meni uho svoje, i èuj rijeèi moje. 7Pokaži divnu milost svoju, koji izbavljaš one koji se u te uzdaju od onijeh koji se protive desnici tvojoj. 8Èuvaj me kao zjenicu oka: sjenom krila svojih zakloni me 9Od bezbožnika koji na me napadaju, od neprijatelja duše moje, koji su me opkolili. 10Srce svoje zatvoriše; ustima svojim govore oholo. 11Izagnavši me opet su oko mene; oèi su svoje uprli da me obore na zemlju. 12Oni su kao lav koji hoæe da rastrže, i kao laviæ koji sjedi u potaji. 13Ustani, Gospode, preteci ih, obori ih. Odbrani dušu moju maèem svojim od bezbožnika, 14Rukom svojom, Gospode, od ljudi ovijeh, od ljudi ovoga svijeta, kojima je dio ovaj život, kojima si trbuh napunio svoga bogatstva, da æe im i sinovi biti siti i ostatak ostaviti svojoj djeci. 15A ja æu u pravdi gledati lice tvoje; kad se probudim, biæu sit od prilike tvoje.

18

1Ljubiæu te, Gospode, krjeposti moja, 2Gospode, grade moj, zaklone moj, koji se oboriti ne može, izbavitelju moj, Bože moj, kamena goro, na kojoj se ne bojim zla, štite moj, rože spasenja mojega, utoèište moje! 3Prizivljem Gospoda, kojemu se klanjati valja, i opraštam se neprijatelja svojih. 4Obuzeše me smrtne bolesti, i potoci nevaljalijeh ljudi uplašiše me. 5Opkoliše me bolesti paklene, stegoše me zamke smrtne. 6U svojoj tjeskobi prizvah Gospoda, i k Bogu svojemu povikah; on èu iz dvora svojega glas moj, i vika moja doðe mu do ušiju. 7Zatrese se i pokoleba se zemlja, zadrmaše se i pomjeriše iz temelja gore, jer se on razljuti. 8Podiže se dim od gnjeva njegova, iz usta njegovijeh oganj, koji proždire, i živo ugljevlje otskakaše od njega. 9Savi nebesa i siðe. Mrak bješe pod nogama njegovijem. 10Sjede na heruvima i podiže se, i poletje na krilima vjetrnijem. 11Od mraka naèini sebi krov, sjenicu oko sebe, od mraènijeh voda, oblaka vazdušnijeh. 12Od sijevanja pred njim kroz oblake njegove udari grad i živo ugljevlje. 13Zagrmje na nebesima Gospod, i višnji pusti glas svoj, grad i živo ugljevlje. 14Pusti strijele svoje, i razmetnu ih; silu munja, i rasu ih. 15I pokazaše se izvori vodeni, i otkriše se temelji vasionoj od prijetnje tvoje, Gospode, od dihanja duha gnjeva tvojega. 16Tada pruži s visine ruku, uhvati me, izvuèe me iz vode velike. 17Izbavi me od neprijatelja mojega silnoga i od mojih nenavidnika, kad bijahu jaèi od mene. 18Ustaše na me u dan nevolje moje, ali mi Gospod bi potpora. 19Izvede me na prostrano mjesto, i izbavi me, jer sam mu mio. 20Dade mi Gospod po pravdi mojoj, i za èistotu ruku mojih dariva me. 21Jer se držah putova Gospodnjih, i ne odmetnuh se Boga svojega, 22Nego su svi zakoni njegovi preda mnom, i zapovijesti njegovijeh ne uklanjam od sebe. 23Bih mu vjeran, i èuvah se od bezakonja svojega. 24Dade mi Gospod po pravdi mojoj, po èistoti ruku mojih pred oèima njegovima. 25Sa svetima postupaš sveto, s èovjekom vjernim vjerno, 26S èistim èisto, a s nevaljalim nasuprot njemu. 27Jer ti pomažeš ljudima nevoljnim, a oèi ponosite ponižavaš. 28Ti raspaljuješ vidjelo moje; Gospod moj prosvjetljuje tamu moju. 29S tobom razbijam vojsku, i s Bogom svojim skaèem preko zida. 30Put je Božji vjeran, rijeè Gospodnja èista. On je štit svjema koji se u nj uzdaju. 31Jer ko je Bog osim Gospoda, i ko je obrana osim Boga našega? 32Ovaj Bog opasuje me snagom, i èini mi vjeran put. 33Daje mi noge kao u jelena, i na visine stavlja me. 34Uèi ruke moje boju, i mišice moje èini da su luk od mjedi. 35Ti mi daješ štit spasenja svojega; desnica tvoja drži me, i milost tvoja èini me velika. 36Ti širiš korak moj, te se ne spotièu noge moje. 37Tjeram neprijatelje svoje i stižem ih, i ne vraæam se dok ih ne istrijebim. 38Obaram ih, i ne mogu ustati, padaju pod noge moje. 39Jer me ti opasuješ snagom za boj, i koji ustanu na me, obaraš ih preda mnom. 40Neprijatelja mojih pleæi ti mi obraæaš, i potirem nenavidnike svoje. 41Oni vièu, ali nema pomagaèa, ka Gospodu, ali ih on ne sluša. 42Rasipam ih kao prah po vjetru, kao blato po ulicama gazim ih. 43Ti me izbavljaš od bune narodne, postavljaš me da sam glava tuðim plemenima; narod kojega ne poznavah, služi mi. 44Po samome èuvenju slušaju me, tuðini pokorni su mi. 45Tuðini blijede, dršæu u gradovima svojim. 46Živ je Gospod, i da je blagosloven braniè moj! Da se uzvisi Bog spasenja mojega, 47Bog, koji mi daje osvetu, i pokorava mi narode, 48Koji me izbavlja od neprijatelja, podiže me nad one koji ustaju na me i od èovjeka žestoka izbavlja me! 49Toga radi hvalim te, Gospode, pred narodima, i pojem imenu tvojemu, 50Koji slavno izbavljaš cara svojega, i èiniš milost pomazaniku svojemu Davidu i natražju njegovu dovijeka.

19

1Nebesa kazuju slavu Božiju, i djela ruku njegovijeh glasi svod nebeski. 2Dan danu dokazuje, i noæ noæi javlja. 3Nema jezika, niti ima govora, gdje se ne bi èuo glas njihov. 4Po svoj zemlji ide kazivanje njihovo i rijeèi njihove na kraj vasiljene. Suncu je postavio stan na njima; 5I ono izlazi kao ženik iz ložnice svoje, kao junak veselo teèe putem. 6Izlazak mu je nakraj neba, i hod mu do kraja njegova; i niko nije sakriven od toplote njegove. 7Zakon je Gospodnji svršen, krijepi dušu; svjedoèanstvo je Gospodnje vjerno, daje mudrost nevještome. 8Naredbe su Gospodnje pravedne, vesele srce. Zapovijest je Gospodnja svijetla, prosvjetljuje oèi. 9Strah je Gospodnji èist, ostaje dovijeka. Sudovi su njegovi istini, pravedni svikoliki. 10Bolji su od zlata i dragog kamenja, slaði od meda koji teèe iz sata. 11I slugu tvojega oni su prosvijetlili; ko ih drži ima veliku platu. 12Ko æe znati sve svoje pogrješke? Oèisti me i od tajnijeh; 13I od voljnijeh saèuvaj slugu svojega, da ne obladaju mnome. Tada æu biti svršen i èist od velikoga prijestupa. 14Da su ti rijeèi usta mojih ugodne, i pomisao srca mojega pred tobom, Gospode, krjeposti moja i izbavitelju moj!

20

1Da te usliši Gospod u dan žalosti, da te zaštiti ime Boga Jakovljeva. 2Da ti pošlje pomoæ iz svetinje, i sa Siona da te potkrijepi. 3Da se opomene svijeh prinosa tvojijeh, i žrtva tvoja paljenica da se naðe pretila. 4Da ti da Gospod po srcu tvojemu; što god poèneš, da ti izvrši. 5Radovaæemo se za spasenje tvoje, i u ime Boga svojega dignuæemo zastavu. Da ispuni Gospod sve molbe tvoje. 6Sad vidim da Gospod èuva pomazanika svojega; sluša ga sa svetoga neba svojega; jaka je desnica njegova, koja spasava. 7Jedni se hvale kolima, drugi konjma, a mi imenom Gospoda Boga svojega. 8Oni posræu i padaju, a mi stojimo i ne kolebamo se. 9Gospode! pomozi caru, i usliši nas kad te zovemo.

21

1Gospode! s tvoje se sile veseli car; i kako mu je velika radost što ti pomažeš! 2Što mu je srce željelo, dao si mu, i molitve usta njegovijeh nijesi odbio. 3Jer si ga doèekao blagoslovima milosnim, metnuo si mu na glavu vijenac od dragoga kamenja. 4Molio te je za život i dao si mu da mu se produlje dani dovijeka. 5Velika je slava njegova tvojom pomoæu; slavu si i krasotu metnuo na nj. 6Dao si mu blagoslove dovijeka, razveselio si ga radošæu lica svojega. 7Jer se car uzda u Gospoda i u milost višnjega; i ne koleba se. 8Naæi æe ruka tvoja sve neprijatelje tvoje, naæi æe desnica tvoja one koji mrze na tebe. 9Uèiniæeš ih kao peæ zažarenu, kad se razgnjeviš; gnjev æe ih Gospodnji progutati, i oganj æe ih proždrijeti. 10Rod njihov istrijebiæeš sa zemlje, i sjeme njihovo izmeðu sinova èovjeèijih; 11Jer podigoše na tebe zlo, smisliše i ne mogoše izvršiti. 12Jer æeš ih metnuti za biljegu, iz lukova svojijeh pustiæeš strijele u lice njihovo. 13Podigni se, Gospode, silom svojom; mi æemo pjevati i slaviti jakost tvoju.

22

1Bože, Bože moj! zašto si me ostavio udaljivši se od spasenja mojega, od rijeèi vike moje? 2Bože moj! vièem danju, a ti me ne slušaš, i noæu, ali nemam mira. 3Sveti, koji živiš u pohvalama Izrailjevim! 4U tebe se uzdaše oci naši, uzdaše se, i ti si ih izbavljao. 5Tebe prizivaše, i spasavaše se; u tebe se uzdaše, i ne ostajaše u sramoti. 6A ja sam crv, a ne èovjek; potsmijeh ljudima i rug narodu. 7Koji me vide, svi mi se rugaju, razvaljuju usta, mašu glavom, 8I govore: oslonio se na Gospoda, neka mu pomože, neka ga izbavi, ako ga miluje. 9Ta, ti si me izvadio iz utrobe; ti si me umirio na sisi matere moje. 10Za tobom pristajem od roðenja, od utrobe matere moje ti si Bog moj. 11Ne udaljuj se od mene; jer je nevolja blizu, a nema pomoænika. 12Opteèe me mnoštvo telaca; jaki volovi Vasanski opkoliše me; 13Razvališe na me usta svoja. Lav je gladan lova i rièe. 14Kao voda razlih se; rasuše se sve kosti moje; srce moje posta kao vosak, rastopilo se u meni. 15Sasuši se kao crijep krjepost moja, i jezik moj prionu za grlo, i u prah smrtni meæeš me. 16Opkoliše me psi mnogi; èeta zlikovaca ide oko mene, probodoše ruke moje i noge moje. 17Mogao bih izbrojiti sve kosti svoje. Oni gledaju, i od mene naèiniše stvar za gledanje. 18Dijele haljine moje meðu sobom, i za dolamu moju bacaju ždrijeb. 19Ali ti, Gospode, ne udaljuj se. Silo moja, pohitaj mi u pomoæ. 20Izbavi od maèa dušu moju, od psa jedinicu moju. 21Saèuvaj me od usta lavovijeh, i od rogova bivolovih, èuvši, izbavi me. 22Kazujem ime tvoje braæi; usred skupštine hvaliæu te. 23Koji se bojite Gospoda, hvalite ga. Sve sjeme Jakovljevo! poštuj ga. Boj ga se, sve sjeme Izrailjevo! 24Jer se ne ogluši molitve ništega niti je odbi; ne odvrati od njega lica svojega, nego ga usliši kad ga zazva. 25Tebe æu hvaliti na skupštini velikoj; zavjete svoje svršiæu pred onima koji se njega boje. 26Neka jedu ubogi i nasite se, i neka hvale Gospoda koji ga traže; živo da bude srce vaše dovijeka. 27Opomenuæe se i obratiæe se ka Gospodu svi krajevi zemaljski, i pokloniæe se pred njim sva plemena neznabožaèka. 28Jer je Gospodnje carstvo; on vlada narodima. 29Ješæe i pokloniæe se svi pretili na zemlji; pred njim æe pasti svi koji slaze u prah, koji ne mogu saèuvati duše svoje u životu. 30Sjeme æe njihovo služiti njemu. Kazivaæe se za Gospoda rodu potonjemu. 31Doæi æe, i kazivaæe pravdu njegovu ljudima njegovijem, koji æe se roditi; jer je on uèinio ovo.

23

1Gospod je pastir moj, ništa mi neæe nedostajati. 2Na zelenoj paši pase me, vodi me na tihu vodu. 3Dušu moju oporavlja, vodi me stazama pravednim imena radi svojega. 4Da poðem i dolinom sjena smrtnoga, neæu se bojati zla; jer si ti sa mnom; štap tvoj i palica tvoja tješi me. 5Postavio si preda mnom trpezu na vidiku neprijateljima mojim; namazao si uljem glavu moju, i èaša je moja preopuna. 6Da! dobrota i milost tvoja pratiæe me u sve dane života mojega, i ja æu nastavati u domu Gospodnjem zadugo.

24

1Gospodnja je zemlja i što je god u njoj, vasiljena i sve što živi na njoj. 2Jer je on na morima osnova, i posred rijeka utvrdi je. 3Ko æe izaæi na goru Gospodnju? i ko æe stati na svetom mjestu njegovu? 4U koga su èiste ruke i srce bezazleno, ko ne izrièe imena njegova uzalud i ne kune se lažno. 5On æe dobiti blagoslov od Gospoda, i milost od Boga spasa svojega. 6Taki je rod onijeh koji ga traže, i koji su radi stajati pred licem tvojim, Bože Jakovljev! 7Vrata! uzvisite vrhove svoje, uzvisite se vrata vjeèna! Ide car slave. 8Ko je taj car slave? Gospod krjepak i silan, Gospod silan u boju. 9Vrata! uzvisite vrhove svoje, uzvisite se vrata vjeèna! Ide car slave. 10Ko je taj car slave? Gospod nad vojskama; on je car slave.

25

1K tebi, Gospode, podižem dušu svoju. 2Bože moj! u tebe se uzdam; ne daj da se osramotim, da mi se ne svete neprijatelji moji. 3I koji se god u te uzdaju, neæe se osramotiti; osramotiæe se oni koji se odmeæu od tebe besputno. 4Pokaži mi, Gospode, putove svoje, nauèi me hoditi stazama tvojim. 5Uputi me istini svojoj, i nauèi me; jer si ti Bog spasenja mojega, tebi se nadam svaki dan. 6Opomeni se milosrða svojega, Gospode, i milosti svoje; jer su otkako je vijeka. 7Grijehova mladosti moje, i mojih prijestupa ne pominji; po milosti svojoj pomeni mene, radi dobrote svoje, Gospode! 8Dobar je i pravedan Gospod; toga radi pokazuje grješnicima put. 9Upuæuje krotke istini, uèi krotke hoditi putem njegovijem. 10Svi su putovi Gospodnji milost i istina onima koji drže zavjet njegov i otkrivenje njegovo. 11Radi imena svojega, Gospode, oprosti grijeh moj, jer je velik. 12Koji se èovjek boji Gospoda? On æe mu pokazati koji put da izbere. 13Duša æe njegova u dobru poèivati, i sjeme æe njegovo vladati zemljom. 14Tajna je Gospodnja u onijeh koji ga se boje, i zavjet svoj javlja im. 15Oèi su mi svagda upravljene ka Gospodu, jer on izvlaèi iz zamke noge moje. 16Pogledaj me i smiluj se na me, jer sam inokosan i nevoljnik. 17Nek se raširi stisnuto srce moje, iz tjeskobe moje izvadi me. 18Vidi jade moje i muku moju, i oprosti mi sve grijehe moje. 19Pogledaj neprijatelje moje kako ih je mnogo i kakvom me pakosnom nenavišæu nenavide. 20Saèuvaj dušu moju i izbavi me; ne daj da se osramotim, jer se u tebe uzdam. 21Bezazlenost i pravda neka me saèuva, jer se u tebe uzdam. 22Izbavi, Bože, Izrailja od svijeh nevolja njegovijeh.

26

1Sudi mi, Gospode, jer u prostoti svojoj hodim i u Gospoda se uzdam; neæu se pokolebati. 2Ispitaj me, Gospode, i iskušaj me; pretopi što je u meni i srce moje. 3Jer je milost tvoja pred oèima mojima, i hodim u istini tvojoj. 4Ne sjedim s bezumnicima, i s lukavima se ne miješam. 5Nenavidim društvo bezakonièko, i s bezbožnicima ne sjedim. 6Umivam pravdom ruke svoje, i idem oko žrtvenika tvojega, Gospode, 7Da razglašujem hvalu tvoju i kazujem sva èudesa tvoja. 8Gospode! omilio mi je stan doma tvojega, i mjesto naselja slave tvoje. 9Nemoj duše moje pogubiti, ni života mojega s krvopilcima, 10Kojima je zloèinstvo u rukama, i kojima je desnica puna mita. 11A ja hodim u prostoti svojoj, izbavi me, i smiluj se na me. 12Noga moja stoji na pravom putu; na skupštinama æu blagosiljati Gospoda.

27

1Gospod je vidjelo moje i spasenje moje; koga da se bojim? Gospod je krjepost života mojega; koga da se strašim? 2Ako navale na me zlikovci da pojedu tijelo moje, protivnici i neprijatelji moji, spotaæi æe se i pašæe. 3Ako protiv mene vojska u oko stane, neæe se uplašiti srce moje; ako se na me rat digne, ja se ni onda neæu bojati. 4Za jedno samo molim Gospoda, samo to ištem, da živim u domu Gospodnjem sve dane života svojega, da gledam krasotu Gospodnju i ranim u crkvu njegovu. 5Jer bi me sakrio u kolibi svojoj u zlo doba; sklonio bi me pod krovom šatora svojega; na kamenu goru popeo bi me. 6Tada bih podigao glavu svoju pred neprijateljima koji bi me opkolili; prinio bih u njegovu šatoru žrtvu hvale; zapjevao bih i hvalio Gospoda. 7Èuj, Gospode, glas moj, tebe prizivljem, smiluj se na me i usliši me. 8Srce moje govori pred tobom što si rekao: “tražite lice moje”; tražim lice tvoje, Gospode! 9Nemoj odvratiti od mene lica svojega, nemoj u gnjevu ostaviti sluge svojega; budi pomoænik moj; nemoj me odbiti, i nemoj me ostaviti, Bože, spasitelju moj! 10Jer otac moj i mati moja ostaviše me; ali Gospod neka me prihvati. 11Uputi me, Gospode, na put svoj i vodi me pravom stazom poradi onijeh koji me vrebaju. 12Nemoj me dati na volju neprijateljima mojim; jer ustaše na me lažni svjedoci; ali zloba govori sama protiv sebe. 13Vjerujem da æu vidjeti dobrotu Gospodnju na zemlji živijeh. 14Uzdaj se u Gospoda, budi slobodan; neka bude srce tvoje krjepko, uzdaj se u Gospoda.

28

1K tebi, Gospode, vièem; grade moj, nemoj mi muèati, da ne bih, ako uzmuèiš, bio kao oni koji odlaze u grob. 2Èuj molitveni glas moj, kad vapijem k tebi, kad dižem ruke svoje k svetoj crkvi tvojoj. 3Nemoj me zahvatiti s grješnicima, i s onima koji èine nepravdu, koji s bližnjima svojima mirno govore, a u srcu im je zlo. 4Podaj im, Gospode, po djelima njihovijem, po zlomu postupanju njihovu; po djelima ruku njihovijeh podaj im, podaj im što su zaslužili. 5Jer ne paze na djela Gospodnja, i na djela ruku njegovijeh. Da ih razori i ne sazida. 6Da je blagosloven Gospod, jer usliši glas moljenja mojega! 7Gospod je krjepost moja i štit moj; u njega se pouzda srce moje, i on mi pomože. Zato se veseli srce moje, i pjesmom svojom slavim ga. 8Gospod je krjepost naroda svojega, i obrana koja spasava pomazanika njegova. 9Spasi narod svoj, blagoslovi dostojanje svoje; spasi ih i uzdiži ih dovijeka.

29

1Dajte Gospodu, sinovi Božiji, dajte Gospodu slavu i èast. 2Dajte Gospodu slavu imena njegova. Poklonite se Gospodu u svetoj krasoti. 3Glas je Gospodnji nad vodom, Bog slave grmi, Gospod je nad vodom velikom. 4Glas je Gospodnji silan, glas je Gospodnji slavan. 5Glas Gospodnji lomi kedre, Gospod lomi kedre Livanske. 6Kao tele skaèu od njega; Livan i Sirion kao mlad bivo. 7Glas Gospodnji sipa plamen ognjeni. 8Glas Gospodnji potresa pustinju, potresa Gospod pustinju Kades. 9Glas Gospodnji oprašta košute bremena, i sa šuma skida odijelo; i u crkvi njegovoj sve govori o slavi njegovoj. 10Gospod je sjedio nad potopom, i sjedjeæe Gospod kao car uvijek. 11Gospod æe dati silu narodu svojemu, Gospod æe blagosloviti narod svoj mirom.

30

1Uzvišivaæu te, Gospode, jer si me oteo, i nijesi dao neprijateljima mojim da mi se svete. 2Gospode, Bože moj! zavikah k tebi, i iscijelio si me. 3Gospode! izveo si iz pakla dušu moju, i oživio si me da ne siðem u grob. 4Pojte Gospodu, sveci njegovi, i slavite sveto ime njegovo. 5Gnjev je njegov za trenuæe oka, a do života milost njegova, veèerom dolazi plaè, a jutrom radost. 6I ja rekoh u dobru svom: neæu posrnuti dovijeka. 7Ti šæaše, Gospode, te gora moja stajaše tvrdo. Ti odvrati lice svoje, i ja se smetoh. 8Tada tebe, Gospode, zazivah, i Gospoda molih: 9“Kakva je korist od krvi moje, da siðem u grob? hoæe li te prah slaviti ili kazivati istinu tvoju? 10Èuj, Gospode, i smiluj se na me; Gospode! budi mi pomoænik.” 11I ti promijeni plaè moj na radost, skide s mene vreæu, i opasa me veseljem. 12Zato æe ti pjevati slava moja i neæe umuknuti; Gospode, Bože moj! dovijeka æu te hvaliti.

31

1U tebe se, Gospode, uzdam; nemoj me ostaviti pod sramotom dovijeka, po pravdi svojoj izbavi me. 2Prigni k meni uho svoje, pohitaj, pomozi mi. Budi mi kameni grad, tvrda ograda, gdje bih se spasao. 3Jer si ti kamena gora moja i ograda moja, imena svojega radi vodi me i upravljaj mnom. 4Izvadi me iz mreže, koju mi tajno zamjestiše; jer si ti krjepost moja. 5U tvoju ruku predajem duh svoj; izbavljao si me, Gospode, Bože istini! 6Nenavidim one koji poštuju propadljive idole; ja se u Gospoda uzdam. 7Radovaæu se i veseliti se o milosti tvojoj, kad pogledaš na moju muku, poznaš tugu duše moje, 8Ne daš me u ruku neprijatelju, postaviš noge moje na prostranom mjestu. 9Smiluj se na me, Gospode; jer me je tuga, od jada iznemože oko moje, duša moja i srce moje. 10Išèilje u žalosti život moj, i godine moje u uzdisanju; oslabi od muke krjepost moja, i kosti moje sasahnuše. 11Od množine neprijatelja svojih postadoh potsmijeh i susjedima svojim, i strašilo znancima svojim; koji me vide na ulici, bježe od mene. 12Zaboravljen sam kao mrtav, nema me u srcima; ja sam kao razbijen sud. 13Jer slušam grdnju od mnogih, otsvuda strah, kad se dogovaraju na me, misle išèupati dušu moju. 14A ja se, Gospode, u tebe uzdam i velim: ti si Bog moj. 15U tvojoj su ruci dani moji; otmi me iz ruku neprijatelja mojijeh, i od onijeh, koji me gone. 16Pokaži svijetlo lice svoje sluzi svojemu; spasi me milošæu svojom. 17Gospode! nemoj me ostaviti pod sramotom; jer tebe prizivljem. Nek se posrame bezbožnici, neka zamuknu i padnu u pakao. 18Neka onijeme usta lažljiva, koja govore na pravednika obijesno, oholo i s porugom. 19Kako je mnogo u tebe dobra, koje èuvaš za one koji te se boje, i koje daješ onima koji se u te uzdaju pred sinovima èovjeèijim! 20Sakrivaš ih pod krov lica svojega od buna ljudskih; sklanjaš ih pod sjen od svadljivijeh jezika. 21Da je blagosloven Gospod, što mi pokaza divnu milost kao da me uvede u tvrd grad! 22Ja rekoh u smetnji svojoj: odbaèen sam od oèiju tvojijeh; ali ti èu molitveni glas moj, kad te prizvah. 23Ljubite Gospoda svi sveti njegovi; Gospod drži vjeru; i uvršeno vraæa onima koji postupaju oholo. 24Budite slobodni, i neka bude jako srce vaše, svi koji se u Gospoda uzdate.

32

1Blago onome, kojemu je oproštena krivica, kojemu je grijeh pokriven. 2Blago èovjeku, kojemu Gospod ne prima grijeha i u èijem duhu nema lukavstva. 3Kad muèah, posahnuše kosti moje od uzdisanja mojega po vas dan. 4Jer dan i noæ tištaše me ruka tvoja; nesta soka u meni kao na ljetnoj pripeci. 5Grijeh svoj kazah tebi, i krivice svoje ne zatajih; rekoh: ispovijedam Gospodu prijestupe svoje; i ti skide s mene krivicu grijeha mojega. 6Zato neka ti se moli svaki svetac, kad se možeš naæi; i onda potop velike vode neæe ga stignuti. 7Ti si zaklon moj, ti me èuvaš od tjeskobe; okružavaš me radostima u izbavljanju. 8Urazumiæu te, i pokazaæu ti put kojim da ideš; svjetovaæu te, oko je moje na tebi. 9Nemojte biti kao konj, kao mazga bez razuma, kojima uzdom i žvalama valja obuzdati gubicu, kad ne idu k tebi. 10Mnogo muke ima bezbožnik, a koji se uzda u Gospoda, oko njega je milost. 11Radujte se o Gospodu, i pjevajte, pravednici; veselite se svi koji ste prava srca.

33

1Veselite se pravednici pred Gospodom; pravednima dolikuje slaviti. 2Slavite Gospoda guslama, udarajte mu u psaltir od deset žica. 3Pjevajte mu pjesmu novu, složno udarajte podvikujuæi; 4Jer je prava rijeè Gospodnja, i svako djelo njegovo istinito. 5On ljubi pravdu i sud, dobrote je Gospodnje puna zemlja. 6Rijeèju Gospodnjom nebesa se stvoriše, i duhom usta njegovijeh sva vojska njihova. 7Kao u gomilu sabra vodu morsku, i propasti metnu u spreme. 8Nek se boji Gospoda sva zemlja, i neka strepi pred njim sve što živi po vasiljenoj; 9Jer on reèe, i postade; on zapovjedi, i pokaza se. 10Gospod razbija namjere neznabošcima, uništava pomisli narodima. 11Namjera je Gospodnja tvrda dovijeka, misli srca njegova od koljena na koljeno. 12Blago narodu, kojemu je Bog Gospod, plemenu, koje je on izabrao sebi za naslijeðe. 13S neba gleda Gospod, vidi sve sinove ljudske; 14S prijestola, na kome sjedi, pogleda na sve koji žive na zemlji. 15On je stvorio sva srca njihova, on i zna sva djela njihova. 16Neæe pomoæi caru velika sila, neæe zaštititi jakoga velika snaga; 17Nije u konju uzdanje da æe pomoæi; ako mu je i velika snaga, neæe izbaviti. 18Gle, oko je Gospodnje na onima koji ga se boje, i na onima koji èekaju milost njegovu. 19On æe dušu njihovu izbaviti od smrti, i prehraniti ih u gladne godine. 20Duša se naša uzda u Gospoda; on je pomoæ naša i štit naš. 21O njemu se veseli srce naše; jer se u sveto ime njegovo uzdamo. 22Da bude milost tvoja, Gospode, na nama, kao što se uzdamo u tebe.

34

1Blagosiljam Gospoda u svako doba, hvala je njegova svagda u ustima mojima. 2Gospodom se hvali duša moja; neka èuju koji stradaju, pa neka se raduju. 3Velièajte Gospoda sa mnom, uzvišujmo ime njegovo zajedno. 4Tražih Gospoda, i èu me, i svijeh nevolja mojih oprosti me. 5Koji u njega gledaju prosvjetljuju se, i lica se njihova neæe postidjeti. 6Ovaj stradalac zavika, i Gospod ga èu, i oprosti ga svijeh nevolja njegovijeh. 7Anðeli Gospodnji stanom stoje oko onijeh koji se njega boje, i izbavljaju ih. 8Ispitajte i vidite kako je dobar Gospod; blago èovjeku koji se uzda u nj. 9Bojte se Gospoda, sveti njegovi; jer koji se njega boje, njima nema oskudice. 10Lavovi su ubogi i gladni, a koji traže Gospoda, ne premièe im se nijednoga dobra. 11Hodite, djeco, poslušajte me; nauèiæu vas strahu Gospodnjemu. 12Koji èovjek želi života, ljubi dane da bi vidio dobro? 13Ustavljaj jezik svoj oda zla, i usta svoja od prijevarne rijeèi. 14Kloni se oda zla, i èini dobro, traži mira i idi za njim. 15Oèi su Gospodnje obraæene na pravednike, i uši njegove na jauk njihov. 16Ali je strašno lice Gospodnje za one koji èine zlo, da bi istrijebio na zemlji spomen njihov. 17Vièu pravedni, i Gospod ih èuje, i izbavlja ih od svijeh nevolja njihovijeh. 18Gospod je blizu onijeh koji su skrušena srca, i pomaže onima koji su smjerna duha. 19Mnogo nevolje ima pravednik, ali ga od svijeh izbavlja Gospod. 20Èuva Gospod sve kosti njegove, nijedna se od njih neæe slomiti. 21Bezbožnika ubiæe zlo, i koji nenavide pravednika prevariæe se. 22Gospod iskupljuje dušu sluga svojih, i koji se god u njega uzdaju, neæe se prevariti.

35

1Gospode! budi suparnik suparnicima mojim; udri one koji udaraju na me. 2Uzmi oružje i štit, i digni se meni u pomoæ. 3Potegni koplje, i presijeci put onima koji me gone, reci duši mojoj: ja sam spasenje tvoje. 4Neka se postide i posrame koji traže dušu moju; neka se odbiju natrag i postide koji mi zlo hoæe. 5Neka budu kao prah pred vjetrom, i anðeo Gospodnji neka ih progoni. 6Neka bude put njihov taman i klizav, i anðeo Gospodnji neka ih tjera. 7Jer ni za što zastriješe mrežom jamu za mene, ni za što iskopaše jamu duši mojoj. 8Neka doðe na njega pogibao nenadna, i mreža koju je namjestio neka ulovi njega, neka on u nju padne na pogibao. 9A duša æe se moja radovati o Gospodu, i veseliæe se za pomoæ njegovu. 10Sve æe kosti moje reæi: Gospode! ko je kao ti, koji izbavljaš stradalca od onoga koji mu dosaðuje, i ništega i ubogoga od onoga koji ga upropašæuje? 11Ustaše na me lažni svjedoci; što ne znam, za ono me pitaju. 12Plaæaju mi zlo za dobro, i sirotovanje duši mojoj. 13Ja se u bolesti njihovoj oblaèih u vreæu, muèih postom dušu svoju, i molitva se moja vraæaše u prsima mojima. 14Kao prijatelj, kao brat postupah; bijah sjetan i s oborenom glavom kao onaj koji za materom žali. 15A oni se raduju kad se ja spotaknem, i kupe se, kupe se na me, zadaju rane, ne znam zašto, èupaju i ne prestaju. 16S nevaljalijem i podrugljivijem besposlièarima škrguæu na me zubima svojima. 17Gospode! hoæeš li dugo gledati? Otmi dušu moju od napadanja njihova, od ovijeh lavova jedinicu moju. 18Priznavaæu te u saboru velikom, usred mnogoga naroda hvaliæu te: 19Da mi se ne bi svetili koji mi zlobe nepravedno, i namigivali oèima koji mrze na me ni za što. 20Jer oni ne govore o miru, nego na mirne na zemlji izmišljaju lažne stvari. 21Razvaljuju na me usta svoja, i govore: dobro! dobro! vidi oko naše. 22Vidiš, Gospode! nemoj muèati; Gospode! nemoj otstupiti od mene. 23Probudi se, ustani na sud moj, Bože moj i Gospode, i na parnicu moju. 24Sudi mi po pravdi svojoj, Gospode, Bože moj, da mi se ne svete. 25Ne daj da govore u srcu svojem: dobro! to smo htjeli! Ne daj da govore: proždrijesmo ga. 26Nek se postide i posrame svi koji se raduju zlu mojemu, nek se obuku u stid i u sram koji se razmeæu nada mnom. 27Neka se raduju i vesele koji mi žele pravdu, i govore jednako: velik Gospod, koji želi mira sluzi svojemu! 28I moj æe jezik kazivati pravdu tvoju, i hvalu tebi svaki dan.

36

1Bezakoniku je bezbožna rijeè u srcu; nema straha Božijega pred oèima njegovijem. 2Ali laže sebi u oèi, mjesto da prizna svoje bezakonje i omrzne na nj. 3Rijeèi su usta njegovijeh nepravda i lukavstvo, neæe da se opameti da tvori dobro. 4Bezakonje smišlja na postelji svojoj, stoji na putu rðavom, zlo mu nije mrsko. 5Gospode! do neba je milost tvoja, i istina tvoja do oblaka. 6Pravda je tvoja kao gore Božije, sudovi tvoji bezdana velika; ljude i stoku ti èuvaš, Gospode! 7Kako je dragocjena milost tvoja, Bože! sinovi ljudski u sjenu krila tvojih ne boje se. 8Hrane se od izobila doma tvojega, i iz potoka sladosti svojih ti ih napajaš. 9Jer je u tebe izvor životu, tvojom svjetlošæu vidimo svjetlost. 10Raširi milost svoju na one koji te znadu, i pravdu svoju na dobra srca. 11Ne daj da stane na mene noga ohola, i ruka bezbožnièka da me zaljulja. 12Onamo neka padnu koji èine bezakonje, neka se stropoštaju i ne mogu ustati.

37

1Nemoj se žestiti gledajuæi nevaljale, nemoj zavidjeti onima koji èine bezakonje. 2Jer se kao trava brzo kose, i kao zeleno bilje venu. 3Uzdaj se u Gospoda i tvori dobro; živi na zemlji i hrani istinu. 4Tješi se Gospodom, i uèiniæe ti što ti srce želi. 5Predaj Gospodu put svoj, i uzdaj se u njega, on æe uèiniti. 6I izvešæe kao vidjelo pravdu tvoju, i pravicu tvoju kao podne. 7Osloni se na Gospoda, i èekaj ga. Nemoj se žestiti gledajuæi koga gdje napreduje na putu svojem, èovjeka, koji radi što namisli. 8Utišaj gnjev, i ostavi jarost; nemoj se dražiti da zlo èiniš. 9Jer æe se istrijebiti koji èine zlo, a koji èekaju Gospoda naslijediæe zemlju. 10Još malo, pa neæe biti bezbožnika; pogledaæeš na mjesto njegovo, a njega nema. 11A smjerni æe naslijediti zemlju, i naslaðivaæe se množinom mira. 12Zlo misli bezbožnik pravedniku, i škrguæe na nj zubima svojim. 13Ali mu se Gospod smije, jer vidi da se primièe dan njegov. 14Maè potežu bezbožnici, zapinju luk svoj, da obore ubogoga i ništega i pokolju one koji idu pravim putem. 15Maè æe njihov udariti u njihovo srce, i lukovi njihovi polomiæe se. 16Bolje je malo u pravednika nego bogatstvo mnogih bezbožnika. 17Jer æe se mišice bezbožnicima potrti, a pravednike utvrðuje Gospod. 18Zna Gospod dane bezazlenima, i dio njihov traje dovijeka. 19Neæe se postidjeti u zlo doba, u dane gladne biæe siti. 20A bezbožnici ginu, i neprijatelji Gospodnji kao ljepota šumska prolaze, kao dim prolaze. 21Bezbožnik uzaima i ne vraæa, a pravednik poklanja i daje. 22Jer koje on blagoslovi, oni naslijede zemlju, a koje on prokune, oni se istrijebe. 23Gospod utvrðuje korake svakoga èovjeka i mio mu je put njegov. 24Kad posrne da padne, neæe pasti, jer ga Gospod drži za ruku. 25Bijah mlad i ostarjeh, i ne vidjeh pravednika ostavljena, ni djece njegove da prose hljeba. 26Svaki dan poklanja i daje u zajam, i na natražju je njegovu blagoslov. 27Uklanjaj se oda zla, i èini dobro, i živi dovijeka. 28Jer Gospod ljubi pravedni sud, i ne ostavlja svetaca svojijeh; uvijek se oni èuvaju; a pleme æe se bezbožnièko istrijebiti. 29Pravednici æe naslijediti zemlju, i živjeæe na njoj dovijeka. 30Usta pravednikova govore mudrost, i jezik njegov kazuje istinu. 31Zakon je Boga njegova njemu u srcu, stopala se njegova ne spotièu. 32Bezbožnik vreba pravednika, i traži da ga ubije; 33Ali ga Gospod neæe pustiti u ruke njegove, niti æe dati da ga okrive kad se stanu suditi. 34Èekaj Gospoda i drži se puta njegova, i on æe te postaviti da vladaš zemljom; vidjeæeš kako æe se istrijebiti bezbožnici. 35Vidjeh bezbožnika strašna koji se raširivaše kao granato drvo; 36Ali proðe, i evo nema ga; tražim ga i ne nahodim. 37Hrani èistotu i pazi pravdu, jer æe u èovjeka mirna ostati natražje. 38A bezakonika æe nestati sasvijem; natražje æe se bezbožnièko zatrti. 39Od Gospoda je spasenje pravednicima; on je krjepost njihova u nevolji. 40Gospod æe im pomoæi, i izbaviæe ih; izbaviæe ih od bezbožnika, i saèuvaæe ih, jer se u njega uzdaju.

38

1Gospode! nemoj me karati u gnjevu svojem, niti me nakazati u jarosti svojoj. 2Jer strijele tvoje ustrijeliše me, i ruka me tvoja tišti. 3Nema zdrava mjesta na tijelu mojem od gnjeva tvojega; nema mira u kostima mojim od grijeha mojega. 4Jer bezakonja moja izaðoše vrh glave moje, kao teško breme otežaše mi. 5Usmrdješe se i zagnojiše se rane moje od bezumlja mojega. 6Zgrèio sam se i pogurio veoma, vas dan idem sjetan; 7Jer sam iznutra pun ognja, i nema zdrava mjesta na tijelu mojem. 8Iznemogoh i veoma oslabih, rièem od trzanja srca svojega. 9Gospode! pred tobom su sve želje moje, i uzdisanje moje nije od tebe sakriveno. 10Srce moje jako kuca, ostavi me snaga moja, i vid oèiju mojijeh, ni njega mi nema. 11Drugovi moji i prijatelji moji videæi rane moje otstupiše, daleko stoje bližnji moji. 12Koji traže dušu moju namještaju zamku, i koji su mi zlu radi, govore o pogibli i po vas dan misle o prijevari. 13A ja kao gluh ne èujem i kao nijem koji ne otvora usta svojijeh. 14Ja sam kao èovjek koji ne èuje ili nema u ustima svojim pravdanja. 15Jer tebe, Gospode, èekam, ti odgovaraj za mene, Gospode, Bože moj! 16Jer rekoh: da mi se ne svete, i da se ne razmeæu nada mnom, kad se spotakne noga moja. 17Jer sam gotov pasti, i tuga je moja svagda sa mnom. 18Priznajem krivicu svoju, i tužim radi grijeha svojega. 19Neprijatelji moji žive, jaki su, i sila ih ima što me nenavide na pravdi. 20Koji mi vraæaju zlo za dobro, neprijatelji su mi zato što sam pristao za dobrim. 21Nemoj me ostaviti, Gospode, Bože moj! nemoj se udaljiti od mene. 22Pohitaj u pomoæ meni, Gospode, spasitelju moj!

39

1Rekoh: èuvaæu se na putovima svojim da ne zgriješim jezikom svojim; zauzdavaæu usta svoja, dok je bezbožnik preda mnom. 2Bijah nijem i glasa ne pustih; muèah i o dobru. Ali se tuga moja podiže, 3Zapali se srce moje u meni, u mislima mojim razgorje se oganj; progovorih jezikom svojim: 4Kaži mi, Gospode, kraj moj, i dokle æe trajati dani moji? da znam kako sam ništa. 5Evo s pedi dao si mi dane, i vijek je moj kao ništa pred tobom. Baš je ništa svaki èovjek živ. 6Baš hodi èovjek kao utvara; baš se uzalud kida, sabira, a ne zna kome æe dopasti. 7Pa šta da èekam, Gospode? Nad je moj u tebi. 8Iz svega bezakonja mojega izbavi me, ne daj me bezumnome na potsmijeh. 9Nijem sam, neæu otvoriti usta svojijeh; jer si me ti udario. 10Olakšaj mi udarac svoj, silna ruka tvoja ubi me. 11Ako æeš karati èovjeka za prijestupe, rastoèiæe se kao od moljaca krasota njegova. Baš je ništa svaki èovjek. 12Slušaj molitvu moju, Gospode, i èuj jauk moj. Gledajuæi suze moje nemoj muèati. Jer sam gost u tebe i došljak kao i svi stari moji. 13Nemoj me više gnjevno gledati, pa æu odahnuti prije nego otidem i više me ne bude.

40

1Dugo èekah Gospoda, i saže se k meni, i èu viku moju. 2Izvadi me iz jame, koja buèi, i iz gliba, i postavi na kamen noge moje, i utvrdi stope moje. 3I metnu u usta moja pjesmu novu, hvalu Bogu našemu. Vide mnogi, i poèinju se bojati Gospoda, i uzdati se u njega. 4Blago onome koji na Gospoda stavlja nadanje svoje, i ne obraæa se oholima i onijem koji teže na laž. 5Mnoga su èudesa tvoja, koja si uèinio, Gospode, Bože moj, i mnoge su misli tvoje s nama. Nema ti ravna. Htio bih javljati i kazivati, ali im broja nema. 6Žrtve i darova neæeš; ti si mi uši otvorio; žrtve paljenice i koja se za grijeh prinosi ne tražiš. 7I po tome rekoh: evo idem, kao što je u knjizi pisano za mene; 8Hoæu èiniti volju tvoju, Bože moj, i zakon je tvoj meni u srcu. 9Kazujem pravdu na saboru velikom; evo, usta svojih ne ustavljam; Gospode, ti znaš. 10Pravde tvoje ne sakrivam u srcu svom, kazujem vjernost tvoju i spasenje tvoje; i ne tajim milosti tvoje i istine tvoje od sabora velikog. 11Gospode, nemoj zatvoriti srca svojega od mene; milost tvoja i istina tvoja jednako neka me èuvaju. 12Jer me opkoliše zla nebrojena; stigoše me nepravde moje, da ne mogu gledati; ima ih više nego kose na glavi mojoj, srce me moje ostavi. 13Gospode, voljan budi izbaviti me, Gospode, pohitaj mi u pomoæ. 14Nek se postide i posrame svi koji traže pogibao duši mojoj! Nek se vrate natrag i postide koji mi žele zlo! 15Nek se povrate u smetnji svojoj koji mi govore: ha! ha! 16Neka se tješe i vesele tobom svi koji traže tebe, Gospode, i koji ljube spasenje tvoje, neka jednako govore: velik Gospod! 17Ja sam nesreæan i ništ, neka se Gospod postara za me! Ti si pomoæ moja i izbavitelj moj, Bože moj, ne èasi.

41

1Blago onome koji razumije ništemu! Gospod æe ga izbaviti u zli dan. 2Gospod æe ga saèuvati i poživiæe ga; biæe blažen na zemlji. Neæeš ga dati na volju neprijateljima njegovijem. 3Gospod æe ga ukrijepiti bolna na odru. Sasvijem mijenjaš postelju njegovu u bolesti njegovoj. 4Ja vièem: Gospode! smiluj se na me, iscijeli dušu moju, sagriješih ti. 5Neprijatelji moji govore zlobno za mene: “kad æe umrijeti, i ime njegovo poginuti?” 6I ako ko doðe da me vidi, laska; srce njegovo slaže u sebi nepravdu, i otišavši kazuje. 7Šapæu o meni meðu sobom neprijatelji moji, i misle mi zlo: 8“Zla stvar doðe na njega, legao je; neæe više ustati.” 9I èovjek mira mojega, u kojega se uzdah, koji jeðaše hljeb moj, podiže na me petu. 10Ali ti, Gospode, smiluj se na me, i podigni me; a ja æu im vratiti. 11Po tome æu poznati da sam ti mio, ako se ne uzraduje neprijatelj moj nada mnom. 12A mene cijela saèuvaj, i daj mi da stojim pred licem tvojim dovijeka. 13Blagosloven Bog Izrailjev od vijeka do vijeka. Amin, amin.

42

1Kao što košuta traži potoke, tako duša moja traži tebe, Bože! 2Žedna je duša moja Boga, Boga živoga, kad æu doæi i pokazati se licu Božijemu? 3Suze su mi hljeb dan i noæ, kad mi svaki dan govore: gdje je Bog tvoj? 4Duša se moja proljeva kad se opominjem kako sam hodio sred mnogoga ljudstva, stupao u dom Božji, a ljudstvo praznujuæi pjevaše i podvikivaše. 5Što si klonula, dušo moja, i što si žalosna? Uzdaj se u Boga; jer æu ga još slaviti, spasitelja mojega i Boga mojega. 6Klonula je u meni duša zato što te pominjem u zemlji Jordanskoj, na Ermonu, na gori maloj. 7Bezdana bezdanu dozivlje glasom slapova tvojih; sve vode tvoje i vali tvoji na mene navališe. 8Danju je javljao Gospod milost svoju, a noæu mu je pjesma u mene, molitva Bogu života mojega. 9Reæi æu Bogu, gradu svojemu: zašto si me zaboravio? zašto idem sjetan od pakosti neprijateljeve? 10Koji mi pakoste, prebijajuæi kosti moje, rugaju mi se govoreæi mi svaki dan: gdje ti je Bog? 11Što si klonula, dušo moja, i što si žalosna? Uzdaj se u Boga; jer æu ga još slaviti, spasitelja mojega i Boga mojega.

43

1Sudi mi, Bože, i raspravi parbu moju s narodom rðavim! od èovjeka nepravednoga i lukavoga izbavi me. 2Jer si ti Bog krjeposti moje; zašto si me odbacio? Zašto idem sjetan od pakosti neprijateljeve? 3Pošlji vidjelo svoje i istinu svoju, neka me vode, i izvedu na svetu goru tvoju i u dvorove tvoje. 4Onda æu pristupiti k žrtveniku Božijemu, k Bogu radosti i veselja svojega, i uz gusle slaviæu te, Bože, Bože moj! 5Što si klonula, dušo moja, i što si žalosna? Uzdaj se u Boga; jer æu ga još slaviti, spasitelja mojega i Boga mojega.

44

1Bože, svojim ušima slušasmo, oci nam naši pripovijedaše djelo koje si uèinio u njihovo vrijeme, u staro vrijeme. 2Rukom svojom izgnao si narode, a njih posadio; iskorijenio si plemena, a njih namnožio. 3Jer ne zadobiše zemlje svojim maèem, niti im mišica njihova pomože, nego tvoja desnica i tvoja mišica, i svjetlost lica tvojega, jer ti bijahu omiljeli. 4Bože, care moj, ti si onaj isti, pošlji pomoæ Jakovu! 5S tobom æemo izbosti neprijatelje svoje, i s imenom tvojim izgaziæemo one koji ustaju na nas. 6Jer se ne uzdam u luk svoj, niti æe mi maè moj pomoæi. 7Nego æeš nas ti izbaviti od neprijatelja našijeh, i nenavidnike naše posramiæeš. 8Bogom æemo se hvaliti svaki dan, i ime tvoje slaviæemo dovijeka. 9Ali sad si nas povrgao i posramio, i ne ideš s vojskom našom. 10Obraæaš nas te bježimo ispred neprijatelja, i neprijatelji nas naši haraju. 11Dao si nas kao ovce da nas jedu, i po narodima rasijao si nas. 12U bescjenje si prodao narod svoj, i nijesi mu podigao cijene. 13Dao si nas na potsmijeh susjedima našijem, da nam se rugaju i sramote nas koji žive oko nas. 14Naèinio si od nas prièu u naroda, gledajuæi nas mašu glavom tuðinci. 15Svaki je dan sramota moja preda mnom, i stid je popao lice moje 16Od rijeèi potsmjevaèevih i rugaèevih, i od pogleda neprijateljevih i osvetljivèevih. 17Sve ovo snaðe nas; ali ne zaboravismo tebe, niti prestupismo zavjeta tvojega. 18Ne otstupi natrag srce naše, i stope naše ne zaðoše s puta tvojega. 19Kad si nas bio u zemlji zmajevskoj, i pokrivao nas sjenom smrtnijem, 20Onda da bijasmo zaboravili ime Boga svojega i podigli ruke svoje k Bogu tuðemu, 21Ne bi li Bog iznašao to? Jer on zna tajne u srcu. 22A ubijaju nas za tebe svaki dan; s nama postupaju kao s ovcama klanicama. 23Ustani, što spavaš, Gospode! Probudi se, nemoj odbaciti zasvagda. 24Zašto kriješ lice svoje? zaboravljaš nevolju i muku našu? 25Duša naša pade u prah, tijelo je naše baèeno na zemlju. 26Ustani, pomoæi naša, i izbavi nas radi milosti svoje.

45

1Teèe iz srca mojega rijeè dobra; rekoh: djelo je moje za cara; jezik je moj trska hitroga pisara. 2Ti si najljepši izmeðu sinova ljudskih, blagodat teèe iz usta tvojih, jer te je blagoslovio Bog dovijeka. 3Pripaši, junaèe, uz bedru svoju maè svoj, èast svoju i krasotu svoju. 4I tako okiæen pohitaj, sjedi na kola za istinu i krotku pravdu, i desnica æe tvoja pokazati èudesa. 5Oštre su strijele tvoje; narodi æe pasti pod vlast tvoju; prostrijeliæe srca neprijatelja carevijeh. 6Prijesto je tvoj, Bože, vjeèan i nepokolebljiv; skiptar je carstva tvojega skiptar pravice. 7Ljubiš pravdu i mrziš na bezakonje; toga radi pomaza te, Bože, Bog tvoj uljem radosti više nego drugove tvoje. 8Sve haljine tvoje mirišu smirnom, alojem i kasijom. Koji žive u dvorima od Minijske slonove kosti, oni te vesele. 9Carske kæeri dvore te; s desne ti strane stoji carica u Ofirskom zlatu. 10Èuj, kæeri, pogledaj i obrati k meni uho svoje, zaboravi narod svoj i dom oca svojega. 11I caru æe omiljeti ljepota tvoja; jer je on Gospod tvoj, i njemu se pokloni. 12Kæi Tirova doæi æe s darovima, najbogatiji u narodu tebe æe moliti. 13Sva je ukrašena kæi careva iznutra, haljina joj je zlatom iskiæena. 14U vezenoj haljini vode je k caru; za njom vode k tebi djevojke, druge njezine. 15Vode ih veselo i radosno, ulaze u dvor carev. 16Mjesto otaca tvojih biæe sinovi tvoji, postaviæeš ih knezovima po svoj zemlji. 17Uèiniæu da se ne zaboravlja ime tvoje od koljena na koljeno; po tom æe te slaviti narodi vavijek vijeka.

46

1Bog nam je utoèište i sila, pomoænik, koji se u nevoljama brzo nalazi. 2Zato se neæemo bojati, da bi se zemlja pomjestila, i gore se prevalile u srce morima. 3Neka buèi i kipi voda njihova, nek se planine tresu od vala njihovijeh; 4Potoci vesele grad Božji, sveti stan višnjega. 5Bog je usred njega, neæe se pomjestiti, Bog mu pomaže od zore. 6Uzbuèaše narodi, zadrmaše se carstva; ali on pusti glas svoj i zemlja se rastapaše. 7Gospod nad vojskama s nama je, braniè je naš Bog Jakovljev. 8Hodite i vidite djela Gospoda, koji uèini èudesa na zemlji, 9Prekide ratove do kraja zemlje, luk prebi, koplje slomi, i kola sažeže ognjem. 10Utolite i poznajte da sam ja Bog; ja sam uzvišen po narodima, uzvišen na zemlji. 11Gospod nad vojskama s nama je, braniè je naš bog Jakovljev.

47

1Svi narodi, zaplještite rukama, pokliknite Bogu glasom radosnijem. 2Jer je višnji Gospod strašan, car veliki nad svom zemljom. 3Pokori nam narode i plemena pod noge naše. 4Izbra nam dostojanje naše, krasotu Jakova, koji mu omilje. 5Ide Bog uz podvikivanje, Gospod uz glas trubni. 6Pojte Bogu, pojte; pojte caru našemu, pojte; 7Jer je Bog car od sve zemlje, pojte pjesmu. 8Bog caruje nad narodima; Bog sjedi na svetom prijestolu svom. 9Knezovi narodni sastavljaju se s narodom Boga Avramova. Jer su štitovi zemaljski Božiji. Da je uzvišen!

48

1Velik je Gospod i slavan veoma u gradu Boga našega, na svetoj gori svojoj. 2Prekrasna je visina, utjeha svoj zemlji gora Sion, na sjevernoj strani njezinoj grad cara velikoga. 3Bog u dvorima njegovijem zna se da je braniè. 4Jer, gle, carevi se zemaljski sabraše, ali proðoše svi. 5Vidješe i zaèudiše se, prepadoše se i pobjegoše. 6Trepet obuze ih ondje, muèiše se kao porodilja. 7Vjetrom istoènim razbio si korablje Tarsiske. 8Što slušamo to i vidimo u gradu Gospoda nad vojskama, u gradu Boga našega. Bog ga utvrdi dovijeka. 9Kazujemo, Bože, milost tvoju usred crkve tvoje. 10Kao što je ime tvoje, Bože, tako je i hvala tvoja na krajevima zemaljskim; pravde je puna desnica tvoja. 11Nek se veseli gora Sion, nek se raduju kæeri Judejske sudova radi tvojijeh. 12Poðite oko Siona i obiðite ga, izbrojte kule njegove; 13Pogledajte bedeme njegove, razmotrite dvorove njegove, da pripovijedate mlaðim naraštajima. 14Jer je ovaj Bog naš Bog uvijek i dovijeka, on æe biti voð naš dovijeka.

49

1Slušajte ovo svi narodi, pazite svi koji živite po vasiljenoj, 2Prostaci i gospodo, bogati i siromasi. 3Usta æe moja kazati premudrost, i srce moje reæi æe razum. 4Prignuæu uho svoje k prièi, uz gusle æu otvoriti zagonetku svoju. 5Èega da se bojim u zle dane, kad me zloba mojih neprijatelja opkoli? 6Koji se uzdate u silu svoju, i hvalite se velikijem bogatstvom svojim! 7Èovjek neæe nikako brata osloboditi, neæe dati Bogu otkupa za nj. 8Velik je otkup za dušu, i neæe biti nigda 9Da ko dovijeka živi, i ne vidi groba. 10Svi vide gdje umiru kao i neznalica i bezumnik što ginu, i ostavljaju drugima imanje svoje. 11Oni misle da æe kuæe njihove trajati dovijeka, i stanovi njihovi od koljena na koljeno; imenima svojim zovu zemlje; 12Ali èovjek u èasti neæe dugo ostati, izjednaèiæe se sa stokom, koju kolju. 13Ovaj im se put èini probitaèan, i koji za njima idu, hvale misli njihove; 14Ali æe ih kao ovce zatvoriti u pakao, smrt æe im biti pastir; i ujutru hodiæe po njima pravednici, i oblik njihov zbrisaæe pakao rastavivši ih s naseljem. 15Ali æe Bog dušu moju izbaviti iz ruku paklenih; jer me on prima. 16Ne boj se kad se ko bogati; kad raste slava doma njegova. 17Jer kad umre, neæe ništa ponijeti, niti æe poæi za njim slava njegova. 18Jer dušu njegovu blagosiljaju za života njegova, i slave tebe, što ugaðaš sebi. 19Ali æe on otiæi u stan otaca svojih, gdje svijeta nigda ne vide. 20Èovjek u èasti, ako nije razuman, izjednaèiæe se sa stokom, koju kolju.

50

1Bog nad bogovima, Gospod, govori, i doziva zemlju od istoka sunèanoga do zapada. 2Sa Siona, koji je vrh krasote, javlja se Bog. 3Ide Bog naš, i ne muèi; pred njim je oganj koji proždire, oko njega je bura velika. 4Doziva nebo ozgo i zemlju, da sudi narodu svojemu: 5“Skupite mi svece moje, koji su uèinili sa mnom zavjet na žrtvi. 6I nebesa oglasiše pravdu njegovu, jer je taj sudija Bog.) 7Slušaj, narode moj, što æu ti kazati, Izrailju, što æu ti javiti. Ja sam Bog, Bog tvoj. 8Neæu te za žrtve tvoje karati; tvoje žrtve paljenice svagda su preda mnom. 9Ne treba mi uzimati teleta iz doma tvojega, ni jariæa iz torova tvojih. 10Jer je moje sve gorsko zvijerje, i stoka po planinama na tisuæe. 11Znam sve ptice po gorama, i krasota poljska preda mnom je. 12Da ogladnim, ne bih tebi rekao, jer je moja vasiljena i sve što je u njoj. 13Zar ja jedem meso volujsko, ili krv jareæu pijem? 14Prinesi Bogu hvalu na žrtvu, i izvršuj višnjemu zavjete svoje. 15Prizovi me u nevolji svojoj, izbaviæu te, i ti me proslavi.” 16A bezbožniku reèe Bog: zašto kazuješ uredbe moje i nosiš zavjet moj u ustima svojima? 17A sam mrziš na nauku, i rijeèi moje bacaš za leða. 18Kad vidiš lupeža, pristaješ s njim, i s preljuboèincima imaš dijel. 19Usta si svoja pustio da govore zlo, i jezik tvoj plete prijevare. 20Sjediš i govoriš na brata svojega, sina matere svoje opadaš. 21Ti si to èinio, ja muèah, a ti pomisli da sam ja kao ti. Oblièiæu te, metnuæu ti pred oèi grijehe tvoje. 22Razumijte ovo koji zaboravljate Boga! inaèe æu zgrabiti, pa neæe niko izbaviti. 23Onaj mene poštuje koji prinosi hvalu na žrtvu i koji je putem na opazu. Ja æu mu pokazati spasenje Božije.

51

1Smiluj se na me, Bože, po milosti svojoj, i po velikoj dobroti svojoj oèisti bezakonje moje. 2Operi me dobro od bezakonja mojega, i od grijeha mojega oèisti me. 3Jer ja znam prijestupe svoje, i grijeh je moj jednako preda mnom. 4Samome tebi zgriješih, i na tvoje oèi zlo uèinih, a ti si pravedan u rijeèima svojim i èist u sudu svojem. 5Gle, u bezakonju rodih se, i u grijehu zatrudnje mati moja mnom. 6Gle, istinu ljubiš u srcu, i iznutra javljaš mi mudrost. 7Pokropi me isopom, i oèistiæu se; umij me, i biæu bjelji od snijega. 8Daj mi da slušam radost i veselje, da se prenu kosti koje si potro. 9Odvrati lice svoje od grijeha mojih, i sva bezakonja moja oèisti. 10Uèini mi, Bože, èisto srce, i duh prav ponovi u meni. 11Nemoj me odvrgnuti od lica svojega, i svetoga duha svojega nemoj uzeti od mene. 12Vrati mi radost spasenja svojega, i duh vladalaèki neka me potkrijepi. 13Nauèiæu bezakonike putovima tvojim, i grješnici k tebi æe se obratiti. 14Izbavi me od krvi, Bože, Bože, spasitelju moj, i jezik æe moj glasiti pravdu tvoju. 15Gospode! otvori usta moja, i ona æe kazati hvalu tvoju. 16Jer žrtve neæeš: ja bih je prinio; za žrtve paljenice ne mariš. 17Žrtva je Bogu duh skrušen, srca skrušena i poništena ne odbacuješ, Bože. 18Po dobroti svojoj, Gospode, èini dobro Sionu, podigni zidove Jerusalimske. 19Onda æe ti biti mile žrtve pravde, prinosi i žrtve paljenice; onda æe metati na žrtvenik tvoj teoce.

52

1Što se hvališ nevaljalstvom, silni? Milost je Božija svaki dan sa mnom. 2Nepravdu izmišlja jezik tvoj; on je u tebe kao britva naoštrena, lukavi! 3Voliš zlo nego dobro, voliš lagati nego istinu govoriti. 4Ljubiš svakojake rijeèi od pogibli, i jezik lukav. 5Toga radi Bog æe te poraziti sasvijem, izbaciæe te i išèupaæe te iz stana, i korijen tvoj iz zemlje živijeh. 6Vidjeæe pravednici i pobojaæe se, i potsmijevaæe mu se: 7Gle èovjeka koji ne držaše u Bogu krjeposti svoje, nego se uzdaše u velièinu bogatstva svojega i utvrðivaše se zloæom svojom. 8A ja, kao maslina zelena u domu Gospodnjem, uzdam se u milost Božiju bez prestanka i dovijeka. 9Dovijeka æu hvaliti tebe, jer dobro èiniš, i uzdaæu se u ime tvoje; jer si dobar k svecima svojim.

53

1Reèe bezumnik u srcu svojemu: nema Boga; pronevaljališe se i zagrdješe u bezakonju, nema nikoga dobro da tvori. 2Bog s neba pogleda na sinove èovjeèije da vidi ima li koji razuman, i traži li koji Boga. 3Svi zastraniše, svi se pokvariše, nema nikoga dobro da tvori, nema ni jednoga. 4Zar neæe da se orazume koji god èine bezakonje, jedu narod moj kao što jedu hljeb, i ne prizivaju Boga? 5Drktaæe od straha gdje straha nema. Jer æe Bog rasuti kosti onijeh koji ustaju na tebe. Ti æeš ih posramiti, jer ih Bog odvrže. 6Ko æe poslati sa Siona spasenje Izrailju? Kad Bog povrati zarobljeni narod svoj, radovaæe se Jakov, veseliæe se Izrailj.

54

1Bože! imenom svojim pomozi mi, i krjepošæu svojom odbrani me na sudu. 2Bože! usliši molitvu moju, èuj rijeèi usta mojih. 3Jer tuðini ustaše na me, i silni traže dušu moju; nemaju Boga pred sobom. 4Gle, Bog je pomoænik moj, Gospod daje snagu duši mojoj. 5Obratiæe zlo na neprijatelje moje, istinom svojom istrijebiæe ih. 6Rado æu prinijeti žrtvu, proslaviæu ime tvoje, Gospode, jer je dobro. 7Jer me izbavljaš od svake nevolje, i na neprijatelje moje bez straha gleda oko moje.

55

1Usliši, Bože, molitvu moju, i nemoj se sakriti od moljenja mojega. 2Pazi, i saslušaj me; cvilim u jadu svom i uzdišem 3Od vike neprijateljske i od dosade bezbožnièke; jer dižu na me zlo, i u gnjevu gone me. 4Srce je moje uzdrktalo u meni, i strah smrtni popade me; 5Strah i trepet doðe na me, i groza poduze me. 6I rekoh: ko bi mi dao krila golubinja? ja bih odleteo i poèinuo; 7Daleko bih pobjegao, i nastanio se u pustinji. 8Pohitao bih da uteèem od vihora i od bure. 9Porazi, Gospode, i razdijeli jezike njihove, jer vidim nasilje i svaðu u gradu; 10Danju i noæu to hodi po zidovima njegovijem; zloèinstvo je i muka posred njega. 11Usred njega je pogibao, s ulice njegove ne odlazi prijevara i lukavstvo. 12Jer ne ruži me neprijatelj moj, to bih podnio; ne ustaje na me javni nenavidnik, od njega bih se sakrio. 13Nego ti koji si mi bio to što ja sam, drug moj i znanac moj. 14S kojim mi bješe radost dijeliti tajnu, i u dom Božji hodih kroz sabor narodni. 15Neka ih ugrabi smrt, neka živi siðu u pakao, jer je zloèinstvo u stanu njihovu i u njima. 16Ja Boga prizivljem, i Gospod æe me spasti. 17Veèerom i jutrom i u podne tužim i uzdišem, i èuæe glas moj; 18Uèiniæe, te æe duša moja biti mirna od onijeh koji napadaju na me, jer ih mnogo imam. 19Da usliši, i ukroti ih Bog, koji živi od vijeka; jer se ne mijenjaju i ne boje se Boga. 20Dižu ruke svoje na one koji su s njima u miru, i raskidaju svoju družbu. 21Usta su im meka kao maslo, a na srcu im je rat. Rijeèi su im blaže od ulja, ali su goli maèevi. 22Stavi na Gospoda breme svoje, i on æe te potkrijepiti. Neæe dati dovijeka pravedniku da posrne. 23Ti æeš ih, Bože, svaliti u jamu pogibli; krvopije i lukavi neæe sastaviti polovine dana svojih. A ja se u tebe uzdam.

56

1Smiluj se na me, Bože, jer èovjek hoæe da me proguta, neprijatelj me svaki dan pritješnjuje. 2Neprijatelji moji svaki dan traže da me progutaju; jer mnogi napadaju na me oholo. 3Kad me je strah, ja se u tebe uzdam. 4Bogom se hvalim za rijeè njegovu; u Boga se uzdam, ne bojim se; šta æe mi uèiniti tijelo? 5Svaki dan izvræu rijeèi moje; što god misle, sve meni o zlu. 6Skupljaju se, prikrivaju se, paze za petama mojima; jer traže dušu moju. 7Kod ovake zloæe izbavi od njih, u gnjevu obori narode, Bože. 8U tebe je izbrojeno moje potucanje, suze se moje èuvaju u sudu kod tebe, one su u knjizi tvojoj. 9Neprijatelji moji ustupaju natrag, kad tebe prizivljem; po tom znam da je Bog sa mnom. 10Bogom se hvalim za rijeè njegovu, Gospodom se hvalim za rijeè njegovu. 11U Boga se uzdam, ne bojim se; šta æe mi uèiniti èovjek? 12Tebi sam se, Bože, zavjetovao; tebe æu hvaliti; 13Jer si izbavio dušu moju od smrti, noge moje od spoticanja, da bih hodio pred licem Božjim, u svjetlosti živijeh.

57

1Smiluj se na me, Bože, smiluj se na me; jer se u tebe uzda duša moja, i pod sjen krila tvojih sklanjam se dok ne proðu nevolje. 2Prizivam Boga višnjega, Boga, koji mi dobro èini; 3Da pošlje s neba i saèuva me, da posrami onoga koji traži da me proždre; da pošlje Bog milost svoju i istinu svoju. 4Duša je moja meðu lavovima, ležim meðu onima koji dišu plamenom. Zubi su sinova ljudskih koplja i strijele, i njihov jezik maè oštar. 5Uzvisi se više nebesa, Bože, po svoj zemlji neka bude slava tvoja! 6Metnuše zamku nogama mojima, i stegoše dušu moju, iskopaše preda mnom jamu, i sami padoše u nju. 7Utvrdilo se srce moje, Bože, utvrdilo se srce moje; pjevaæu te i slaviæu. 8Probudi se, slavo moja, probudi se, psaltire i gusle; ustaæu rano. 9Hvaliæu Gospoda po narodima, pjevaæu ti po plemenima. 10Jer je velika do nebesa milost tvoja, i istina tvoja do oblaka. 11Uzvisi se više nebesa, Bože, po svoj zemlji neka bude slava tvoja!

58

1Govorite li zaista istinu, silni, sudite li pravo, sinovi èovjeèiji? 2Ta, bezakonja sastavljate u srcu, meæete na mjerila zloèinstva ruku svojih na zemlji. 3Od samoga roðenja zastraniše bezakonici, od utrobe materine tumaraju govoreæi laž. 4U njima je jed kao jed zmijinji, kao gluhe aspide, koja zatiskuje uho svoje, 5Koja ne èuje glasa bajaèu, vraèaru, vještu u vraèanju. 6Bože! polomi im zube u ustima njihovijem; razbij èeljusti lavovima, Gospode! 7Nek se proliju kao voda, i nestane ih. Kad puste strijele, neka budu kao slomljene. 8Kao puž, koji se rašèinja, neka išèile; kao dijete, koje žena pobaci, neka ne vide sunca. 9Prije nego kotlovi vaši osjete toplotu od potpaljena trnja, i sirovo i nagorjelo neka raznese vihor. 10Obradovaæe se pravednik kad vidi osvetu, opraæe noge svoje u krvi bezbožnikovoj. 11I reæi æe ljudi: zaista ima ploda pravedniku! zaista je Bog sudija na zemlji!

59

1Izbavi me od neprijatelja mojih, Bože moj, i od onijeh, što ustaju na me, zakloni me. 2Izbavi me od onijeh koji èine bezakonje, i od krvopija saèuvaj me. 3Evo zlo namišljaju duši mojoj, skupljaju se na me silni, bez krivice moje i bez grijeha mojega, Gospode. 4Bez krivice moje stjeèu se i oružaju se; ustani za mene, i gledaj. 5Ti, Gospode, Bože nad vojskama, Bože Izrailjev, probudi se, obiði sve ove narode, nemoj požaliti odmetnika. 6Nek se vrate uveèe, laju kao psi, i idu oko grada. 7Evo ruže jezikom svojim, maè im je u ustima, jer, vele, ko æe èuti? 8Ali ti æeš se, Gospode, smijati njima i posramiti sve ove narode. 9Oni su jaki, ali ja na tebe pogledam, jer si ti Bog èuvar moj. 10Bog, koji me miluje, ide preda mnom, Bog mi daje bez straha da gledam neprijatelje svoje. 11Nemoj ih pobiti, da ne bi zaboravio narod moj; raspi ih silom svojom i obori ih, Gospode, branièu naš, 12Za grijeh usta njihovijeh, za rijeèi jezika njihova; nek se uhvate u oholosti svojoj za kletvu i laž koju su govorili. 13Raspi u gnjevu, raspi, da ih nema; i neka poznadu da Bog vlada nad Jakovom i do krajeva zemaljskih. 14Nek se vrate uveèe, laju kao psi, i idu oko grada. 15Neka tumaraju tražeæi hrane, i ne nasitivši se neka noæi provode. 16A ja æu pjevati silu tvoju, rano ujutru glasiti milost tvoju; jer si mi bio obrana i utoèište u dan nevolje moje. 17Silo moja! tebi æu pjevati, jer si ti Bog èuvar moj, Bog koji me miluje.

60

1Bože, rasrdio si se na nas, rasuo si nas, gnjevio si se; povrati nas. 2Zatresao si zemlju, i razvalio si je; stegni rasjeline njezine, jer se njiha. 3Dao si narodu svojemu da pozna ljutu nevolju, napojio si nas vina od kojega se zanesosmo. 4Podigni zastavu za one koji te se boje, da uteku od luka, 5Da se izbave mili tvoji. Pomozi desnicom svojom i usliši me. 6Bog reèe u svetinji svojoj: veseliæu se, razdijeliæu Sihem, i dolinu Sokot razmjeriæu. 7Moj je Galad, moj je Manasija, Jefrem je krjepost glave moje, Juda skiptar moj, 8Moav èaša moja, iz koje se umivam, na Edoma pružiæu obuæu svoju. Pjevaj mi, Filistejska zemljo! 9Ko æe me odvesti u tvrdi grad? Ko æe me otpratiti do Edoma? 10Zar neæeš ti, Bože, koji si nas odbacio, i ne ideš, Bože, s vojskom našom? 11Daj nam pomoæ u tjeskobi. A obrana je èovjeèija uzalud. 12Bogom smo jaki; on gazi neprijatelje naše.

61

1Èuj, Bože, viku moju, slušaj molitvu moju. 2Od kraja zemlje vièem k tebi, kad klonu srce moje. Izvedi me na goru, gdje se ne mogu popeti. 3Jer si ti utoèište moje, tvrdi zaklon od neprijatelja. 4Da živim u stanu tvom dovijeka, i poèinem pod krovom krila tvojih. 5Jer ti, Bože, èuješ zavjete moje i daješ mi dostojanje onijeh koji poštuju ime tvoje. 6Dodaj dane k danima carevijem, i godine njegove produlji od koljena na koljeno. 7Neka caruje dovijeka pred Bogom; zapovjedi milosti i istini neka ga èuvaju. 8Tako æu pjevati imenu tvojemu svagda, izvršujuæi zavjete svoje svaki dan.

62

1Ta, u Boga je mir duši mojoj, od njega je spasenje moje! 2Ta, on je grad moj i spasenje moje, utoèište moje, neæu posrnuti nimalo. 3Dokle æete napadati na èovjeka? Svi hoæete da ga oborite kao zid navaljen, kao ogradu isprovaljivanu. 4Baš naumiše da ga svrgnu s visine, omilje im laž, ustima blagosiljaju a u srcu kunu. 5Da, u Bogu se smiri, dušo moja; jer je u njemu nad moj. 6On je grad moj i spasenje moje, utoèište moje, neæu posrnuti. 7U Bogu je spasenje moje i slava moja, tvrdi grad i pristanište meni je u Bogu. 8Narode! uzdaj se u njega u svako doba; izlivajte pred njim srce svoje; Bog je naše utoèište. 9Ta, sinovi su prostaèki ništa, sinovi su gospodski laž, da se metnu na mjerila, bili bi lakši nego ništa. 10Ne uzdajte se u vlast ni u otimanje, nemojte biti ništavi; kad raste bogatstvo, ne dajte da vam srce prione za nj. 11Jednom reèe Bog i više puta èuh, da je krjepost u Boga. 12I u tebe je, Gospode, milost; jer ti plaæaš svakome po djelima njegovijem.

63

1Bože! ti si Bog moj, k tebi ranim, žedna je tebe duša moja, za tobom èezne tijelo moje u zemlji suhoj, žednoj i bezvodnoj. 2Tako bih te ugledao u svetinji, da bih vidio silu tvoju i slavu tvoju. 3Jer je dobrota tvoja bolja od života. Usta bi moja hvalila tebe; 4Tako bih te blagosiljao za života svoga, u ime tvoje podigao bih ruke svoje. 5Kao salom i uljem nasitila bi se duša moja, i radosnijem glasom hvalila bi te usta moja. 6Kad te se sjeæam na postelji, sve noæne straže razmišljam o tebi. 7Jer si ti pomoæ moja, i u sjenu krila tvojih veselim se. 8Duša se moja prilijepila za tebe, desnica tvoja drži me. 9Koji traže pogibao duši mojoj, oni æe otiæi pod zemlju. 10Izginuæe od maèa, i dopašæe lisicama. 11A car æe se veseliti o Bogu, hvaliæe se svaki koji se kune njim, kad se zatisnu usta onima koji govore laž.

64

1Èuj, Bože, glas moj u jadu mom; od strašnoga neprijatelja saèuvaj život moj. 2Sakrij me od gomile bezakonika, od èete zloèinaca, 3Koji naoštriše jezik svoj kao maè, strijeljaju rijeèima, koje zadaju rane, 4Da bi iz potaje ubili pravoga. Iznenada udaraju na nj i ne boje se; 5Utvrðuju sebe u zlijem namjerama, dogovaraju se kako æe zamke sakriti, vele: ko æe ih vidjeti? 6Izmišljaju zloèinstva i govore: svršeno je! šta æe se raditi, smišljeno je! A što je unutra i srce u èovjeka duboko je. 7Ali æe ih Bog poraziti; udariæe ih strijela iznenada. 8Oboriæe jedan drugoga jezikom svojim. Ko ih god vidi, bježaæe od njih. 9Svi æe se ljudi bojati i kazivaæe èudo Božije, i poznaæe u tome djelo njegovo. 10A pravednik æe se veseliti o Gospodu i uzdaæe se u njega, i hvaliæe se svi koji su prava srca.

65

1U tebi je uzdanje, Bože, tebi pripada hvala na Sionu, i tebi se izvršuju zavjeti. 2Ti slušaš molitvu; k tebi dolazi svako tijelo. 3Bezakonja me pritiskuju, ti æeš oèistiti grijehe naše. 4Blago onome koga izbiraš i primaš, da živi u dvoru tvom! Nasitiæemo se dobrom doma tvojega, svetinjom crkve tvoje. 5Divno nam odgovaraš po pravdi svojoj, Bože, spasitelju naš, uzdanico svijeh krajeva zemaljskih, i naroda preko mora daleko. 6Koji si postavio gore svojom silom, opasao se jaèinom, 7Koji utišavaš huku morsku, huku vala njihovijeh i bunu po narodima! 8Boje se tvojih èudesa koji žive na krajevima zemaljskim; sve što se javlja jutrom i veèerom ti budiš da slavi tebe. 9Nadgledaš zemlju i zalivaš je, obilno je obogaæavaš; potok je Božji pun vode, spremaš za njih žito, jer si tako uredio. 10Brazde njezine napajaš, ravniš grude njezine, kišnim kapljama razmekšavaš je, blagosiljaš je da raða. 11Ti vjenèavaš godinu, kojoj dobro èiniš; stope su tvoje pune masti. 12Tiju paše po pustinjama, i humovi se opasuju radošæu. 13Luke se osipaju stadima, i polja se zaodijevaju pšenicom; vesele se i pjevaju.

66

1Poklikni Bogu, sva zemljo! 2Zapjevajte slavu imenu njegovu, dajte mu hvalu i slavu. 3Recite Bogu: kako si strašan u djelima svojim! radi velike sile tvoje laskaju ti neprijatelji tvoji. 4Sva zemlja nek se pokloni tebi i poje tebi, neka poje imenu tvojemu. 5Hodite i vidite djela Boga strašnoga u djelima svojim nad sinovima ljudskim. 6On je pretvorio more u suhotu, preko rijeke prijeðosmo nogama; ondje smo se veselili o njemu; 7Vlada silom svojom uvijek, oèi njegove gledaju na narode. Buntovnici, da se nijeste podigli! 8Blagosiljajte, narodi, Boga našega, i glasite hvalu njemu. 9On je darovao duši našoj život, i nije dao da poklizne noga naša. 10Ti si nas okušao, Bože, pretopio si nas, kao srebro što se pretapa. 11Uveo si nas u mrežu, metnuo si breme na leða naša. 12Dao si nas u jaram èovjeku, uðosmo u oganj i u vodu; ali si nas izveo na odmor. 13Uæi æu u dom tvoj sa žrtvama što se sažižu, izvršiæu ti zavjete svoje, 14Koje rekoše usta moja, i kaza jezik moj u tjeskobi mojoj. 15Žrtve paljenice pretile æu ti prinijeti s dimom od pretiline ovnujske, prinijeæu ti teoce s jariæima. 16Hodite, èujte svi koji se bojite Boga, ja æu vam kazati šta je uèinio duši mojoj. 17K njemu zavikah ustima svojim, i jezikom svojim proslavih ga. 18Da sam vidio u srcu svom bezakonje, ne bi me uslišio Gospod. 19Ali Bog usliši, primi glas moljenja mojega. 20Blagosloven Bog, koji ne odvrže molitve moje i ne ostavi me bez milosti svoje!

67

1Bože, budi nam milostiv i blagosiljaj nas, obasjavaj nas licem svojim, 2Da bi se znao na zemlji put tvoj, po svima narodima spasenje tvoje. 3Da te slave narodi, Bože, da te slave svi narodi! 4Da se vesele i raduju plemena; jer sudiš narodima pravo, i plemenima na zemlji upravljaš. 5Da te slave narodi, Bože, da te slave svi narodi! 6Zemlja dade plod svoj. Da nas blagosilja Bog, Bog naš! 7Da nas blagosilja Bog, i da ga se boje svi krajevi zemaljski!

68

1Ustaæe Bog, i rasuæe se neprijatelji njegovi, i pobjeæi æe od lica njegova koji mrze na nj. 2Ti æeš ih razagnati kao dim što se razgoni; kao što se vosak topi od ognja, tako æe bezbožnici izginuti od lica Božijega. 3A pravednici æe se veseliti, radovaæe se pred Bogom, i slaviti u radosti. 4Pojte Bogu, popijevajte imenu njegovu; ravnite put onome što ide preko pustinje; Gospod mu je ime, radujte mu se. 5Otac je sirotama i sudija udovicama Bog u svetome stanu svom. 6Bog samcima daje zadrugu, sužnje izvodi na mjesta obilna, a nepokorni žive gdje je suša. 7Bože! kad si išao pred narodom svojim, kad si išao preko pustinje, 8Zemlja se tresijaše, i nebo se rastapaše od lica Božijega, i ovaj Sinaj od lica Boga, Boga Izrailjeva. 9Blagodatni si dažd izlivao, Bože, i kad iznemagaše dostojanje tvoje, ti si ga krijepio. 10Stado tvoje življaše ondje; po dobroti svojoj, Bože, ti si gotovio hranu jadnome. 11Gospod daje rijeè; glasnika veliko je mnoštvo. 12Carevi nad vojskama bježe, bježe, a koja sjedi doma, dijeli plijen. 13Smirivši se u svojim krajevima, vi ste kao golubica, kojoj su krila posrebrena a perje joj se zlatni. 14Kad je svemoguæi rasipao careve na ovoj zemlji, ona se blistaše kao snijeg na Selmonu. 15Gora je Vasanska gora Božija; gora je Vasanska gora humovita. 16Zašto gledate zavidljivo, gore humovite? Evo gora, na kojoj omilje Bogu živjeti, i na kojoj æe Gospod živjeti dovijeka. 17Kola Božijih ima sila, tisuæe tisuæa. Meðu njima je Gospod, Sinaj u svetinji. 18Ti si izašao na visinu, doveo si roblje, primio darove za ljude, a i za one koji se protive da ovdje nastavaš, Gospode Bože! 19Blagosloven Gospod svaki dan! Ako nas ko pretovara, Bog nam pomaže. 20Ovaj je Bog naš Bog spasitelj, u vlasti su Gospodu vrata smrtna. 21Gospod satire glavu neprijateljima svojim i vlasato tjeme onoga koji ostaje u bezakonju svojem. 22Reèe Gospod: od Vasana æu dovesti, dovešæu iz dubine morske, 23Da ti ogrezne noga u krvi neprijateljskoj i jezik pasa tvojih da je liže. 24Vidješe kako ideš, Bože, kako sveto ide Bog moj, car moj. 25Naprijed iðahu pjevaèi, za njima sviraèi sred djevojaka s bubnjima: 26“Na saboru blagosiljajte Gospoda Boga, koji ste iz izvora Izrailjeva!” 27Ondje mladi Venijamin, starješina njihov; knezovi Judini, vladaoci njihovi; knezovi Zavulonovi, knezovi Neftalimovi. 28Bog tvoj darovao ti je silu. Utvrdi, Bože, ovo što si uèinio za nas! 29U crkvi tvojoj, u Jerusalimu, carevi æe prinositi dare. 30Ukroti zvijer u ritu, kod volova s teocima naroda, da bi popadali pred tobom sa šipkama srebra; raspi narode koji žele bojeve. 31Doæi æe vlastela iz Misira, Etiopija æe pružiti ruke svoje k Bogu. 32Carstva zemaljska, pojte Bogu, popijevajte Gospodu, 33Koji sjedi na nebesima nebesa iskonskih. Evo grmi glasom jakim. 34Dajte slavu Bogu; velièanstvo je njegovo nad Izrailjem i sila njegova na oblacima. 35Divan si, Bože, u svetinji svojoj! Bog Izrailjev daje silu i krjepost narodu. Blagosloven Bog!

69

1Pomozi mi, Bože, jer doðe voda do duše. 2Propadam u dubokom glibu, gdje nema dna; tonem vodi u dubine, i vali me zatrpavaju. 3Iznemogoh vièuæi, promuèe mi grlo, pobijelješe mi oèi pogledajuæi Boga. 4Onijeh koji mrze na me ni za što ima više nego kose na glavi mojoj; osiliše koji hoæe da me pogube, lažljivi neprijatelji moji. Što nijesam otimao, valja da vratim. 5Bože! ti znaš je li u meni bezumlje, i krivice moje nijesu sakrivene od tebe. 6Nemoj da se postide u meni koji se uzdaju u tebe, Gospode, Gospode nad vojskama! Nemoj da se posrame u meni koji traže tebe, Bože Izrailjev! 7Jer tebe radi podnosim rug, i sramota popade lice moje. 8Tuðin postadoh braæi svojoj, i neznan sinovima matere svoje. 9Jer revnost za kuæu tvoju jede me i ruženja onijeh koji tebe ruže padaju na me. 10Plaèem, postim se dušom svojom, i to mi se prima za zlo; 11Mjesto haljine oblaèim vreæu, i bivam im prièa. 12O meni se razgovaraju sjedeæi na vratima, pijuæi vino pjevaju me. 13A ja se molim tebi, Gospode; vrijeme je da se smiluješ, Bože; po velikoj milosti svojoj usliši me, jer je istinito spasenje tvoje. 14Izvadi me iz gliba, da ne propadnem; da se izbavim od nenavidnika i iz duboke vode; 15Da me ne uzme voda na maticu, da me ne proždre puèina, i da ne sklopi jama nada mnom ždrijela svojega. 16Usliši me, Gospode, jer je blagost tvoja milosrdna, po velikoj dobroti svojoj pogledaj me. 17Nemoj odvratiti lica svojega od sluge svojega; jer me je tuga; pohitaj, usliši me. 18Približi se duši mojoj, izbavi je; nasuprot neprijateljima mojim izbavi me. 19Ti znaš pod kakvim sam rugom, stidom i sramotom; pred tobom su svi neprijatelji moji. 20Sramota satr srce moje, iznemogoh; èekam hoæe li se kome sažaliti, ali nema nikoga; hoæe li me ko potješiti, ali ne nalazim. 21Daju mi žuè da jedem, i u žeði mojoj poje me octom. 22Trpeza njihova neka im bude mreža i zamka, to neka im bude plata. 23Neka im potamne oèi njihove, da ne vide, i njihove bedre raslabi zasvagda. 24Izlij na njih jarost svoju, i plamen gnjeva tvojega neka ih obuzme! 25Stan njihov neka opusti, i u njihovijem šatorima neka ne bude nikoga da živi. 26Jer koga si ti porazio, oni gone, i umnožavaju jade onima koje si ti ranio. 27Meæi na njih krivicu za krivicom, da ne doðu do pravde tvoje. 28Neka se izbrišu iz knjige živijeh, i s pravednicima nek ne budu zapisani. 29A ja sam ništ i bolan; pomoæ tvoja, Bože, nek me zakloni. 30Slaviæu ime Božije u pjesmi, velièaæu ga u hvali. 31To je Bogu milije od vola, od teleta s rogovima i s papcima. 32Vidjeæe ništi i radovaæe se. Koji tražite Boga, oživjeæe srce vaše. 33Jer Bog èuje uboge, i sužanja svojih ne ogluša se. 34Neka ga hvale nebesa i zemlja, mora i sve što se u njima mièe! 35Jer æe Bog spasti Sion, sazidaæe gradove Judine; i ljudi æe se ondje naseliti i naslijediæe ga. 36I natražje æe se sluga njegovijeh utvrditi u njemu, i koji ljube ime njegovo nastavaæe na njemu.

70

1Bože, pohitaj da me izbaviš, Gospode, da mi pomožeš! 2Nek se postide i posrame koji traže dušu moju! Nek ustupe natrag, i osramote se koji mi zlo žele! 3Sa stidom nek se vrate natrag koji mi govore: ha! ha! 4Nek se tješe i vesele tobom koji traže tebe, i koji ljube spasenje tvoje, neka jednako govore: velik je Bog! 5A ja sam ništ i ubog, Bože, pohitaj k meni! ti si pomoæ moja i izbavitelj moj, Gospode, ne èasi!

71

1U tebe se, Gospode, uzdam, nemoj me ostaviti pod sramotom vjeènom. 2Pravdom svojom izbavi me, i oprosti me, prigni k meni uho svoje i pomozi mi. 3Budi mi grad gdje bih svagda dolazio da živim, uredi spasenje moje; jer si ti grad moj i krjepost moja. 4Bože moj! uzmi me iz ruke bezbožnikove, iz ruke bezakonikove i nasilnikove. 5Jer si ti nadanje moje, Gospod je Gospod pouzdanje moje od mladosti moje. 6Tebe se držim od roðenja, od utrobe matere moje ti si braniè moj; tobom se hvalim svagda. 7Èudo sam mnogima, a ti si utoèište moje jako. 8Usta su moja puna hvale tvoje, slave tvoje svaki dan. 9Nemoj me odbaciti pod starost, kad me izdaje snaga moja, nemoj me ostaviti. 10Jer neprijatelji moji misle o meni, i koji vrebaju dušu moju dogovaraju se, 11Govoreæi: Bog ga je ostavio, potjerajte i uhvatite ga, jer ga nema ko izbaviti. 12Bože! Ne budi daleko od mene; Bože moj! pohitaj mi u pomoæ. 13Nek se postide i poginu protivnici duše moje; neka popadne stid i sramota na one koji mi traže zla! 14A ja æu se svagda uzdati, i ponavljaæu hvale tebi. 15Usta æe moja kazivati pravdu tvoju, svaki dan dobroèinstva tvoja, jer im ne znam broja. 16Uæi æu u sili Gospoda Gospoda, i slaviæu samo tvoju pravdu. 17Bože! ti si me uèio od mladosti, i do danas kazujem èudesa tvoja. 18Ni u starosti i kad osijedjeh nemoj me ostaviti, Bože, eda bih kazivao mišicu tvoju natražju, svoj omladini silu tvoju. 19Pravda je tvoja, Bože, do najviše visine; u velikim djelima, koja si uèinio, Bože, ko je kao ti? 20Koliko si me puta bacao u velike i ljute nevolje, pak si me opet ostavio meðu živima i iz bezdana me zemaljskih opet izvadio. 21Mnogo si me puta podizao i ponavljao utjehe. 22I ja te hvalim uz psaltir, tvoju vjernost, Bože moj; udaram ti u gusle, sveèe Izrailjev! 23Raduju se usta moja kad pjevam tebi, i duša moja, koju si izbavio. 24I jezik moj svaki dan kazuje pravdu tvoju; jer su postiðeni i posramljeni koji mi traže zla.

72

1Bože, daj caru sud svoj, i pravdu svoju sinu carevu: 2On æe suditi narodu tvojemu po pravdi, i nevoljnicima tvojim po pravici. 3Rodiæe narodu gore mirom, i humovi pravdom. 4On æe suditi nevoljnima u narodu, pomoæi æe sinovima ništega, i nasilnika æe oboriti, 5Bojaæe se tebe dok je sunca i mjeseca, od koljena do koljena. 6Siæi æe kao dažd na pokošenu livadu, kao kaplje koje porašaju zemlju. 7Procvjetaæe u dane njegove pravednik i svuda mir dokle teèe mjeseca. 8Vladaæe od mora do mora, i od rijeke do krajeva zemaljskih. 9Pred njim æe popadati divljaci, i neprijatelji njegovi prah æe lizati. 10Carevi Tarsiski i ostrvljani donijeæe dare, carevi Šavski i Savski daæe danak. 11Klanjaæe mu se svi carevi, svi narodi biæe mu pokorni. 12Jer æe izbaviti ubogoga koji cvili i nevoljnoga koji nema pomoænika. 13Biæe milostiv ništemu i ubogom, i duše æe jadnima spasti. 14Od prijevare i nasilja iskupiæe duše njihove, i skupa æe biti krv njihova pred oèima njegovima. 15Oni æe dobro živjeti, i donijeæe mu zlato iz Šave; i svagda æe se moliti za njega, i svaki æe ga dan blagosiljati. 16Biæe pšenice na zemlji izobila; po vrhovima gorskim lelijaæe se klasje njezino kao Livanska šuma, i po gradovima cvjetaæe ljudi kao trava na zemlji. 17Ime æe njegovo biti uvijek; dokle teèe sunca, ime æe njegovo rasti. Blagosloviæe se u njemu, svi æe ga narodi zvati blaženim. 18Blagosloven Gospod Bog, Bog Izrailjev, koji jedan èini èudesa! 19I blagosloveno slavno ime njegovo uvijek! slave njegove napuniæe se sva zemlja. Amin i amin. 20Svršiše se molitve Davida, sina Jesejeva.

73

1Ta dobar je Bog Izrailju, onima koji su èista srca. 2A noge moje umalo ne zaðoše, umalo ne popuznuše stopala moja, 3Jer se rasrdih na bezumnike videæi kako bezbožnici dobro žive. 4Jer ne znaju za nevolju do same smrti, i tijelo je njihovo pretilo. 5Na poslovima èovjeèijim nema ih, i ne muèe se s drugim ljudima. 6Toga radi optoèeni su ohološæu kao ogrlicom, i obuèeni u obijest kao u stajaæe ruho. 7Od debljine izbuljeno im je oko, srce puno klape. 8Potsmijevaju se, pakosno govore o nasilju, oholo govore. 9Usta svoja dižu u nebo, i zemlju prolazi jezik njihov. 10I zato se onamo navraæaju neki iz naroda njegova, i piju vodu iz puna izvora. 11I govore: kako æe razabrati Bog? zar višnji zna? 12Pa eto, ovi bezbožnici sreæni na svijetu umnožavaju bogatstvo. 13Zar dakle uzalud èistim srce svoje, i umivam bezazlenošæu ruke svoje, 14Dopadam rana svaki dan, i muke svako jutro? 15Kad bih kazao: govoriæu kao i oni, iznevjerio bih rod sinova tvojih. 16I tako stadoh razmišljati da bih ovo razumio; ali to bješe teško u oèima mojima. 17Dok najposlije uðoh u svetinju Božiju, i doznah kraj njihov. 18Ta na klizavom mjestu postavio si ih, i bacaš ih u propast! 19Kako zaèas propadaju, ginu, nestaje ih od nenadne strahote! 20Kao san, kad se èovjek probudi, tako probudivši ih, Gospode, u ništa obraæaš utvaru njihovu. 21Kad kipljaše srce moje i rastrzah se u sebi, 22Tada bijah neznalica i ne razumijevah; kao živinèe bijah pred tobom. 23Ali sam svagda kod tebe, ti me držiš za desnu ruku. 24Po svojoj volji vodiš me, i poslije æeš me odvesti u slavu. 25Koga imam na nebu? i s tobom nièega neæu na zemlji. 26Èezne za tobom tijelo moje i srce moje; Bog je grad srca mojega i dio moj dovijeka. 27Jer evo koji otstupiše od tebe, ginu; ti istrebljavaš svakoga koji èini preljubu ostavljajuæi tebe. 28A meni je dobro biti blizu Boga. Na Gospoda polažem nadanje svoje, i kazivaæu sva èudesa tvoja.

74

1Zašto se, Bože, srdiš na nas dugo; dimi se gnjev tvoj na ovce paše tvoje? 2Opomeni se sabora svojega, koji si stekao od starine, iskupio sebi u našljednu državu, gore Siona, na kojoj si se naselio. 3Podigni stope svoje na stare razvaline: sve je razrušio neprijatelj u svetinji. 4Rièu neprijatelji tvoji na mjestu sabora tvojih, svoje obièaje postavljaju mjesto naših obièaja. 5Vidiš, oni su kao onaj koji podiže sjekiru na spletene grane u drveta. 6Sve u njemu što je rezano razbiše sjekirama i bradvama. 7Ognjem sažegoše svetinju tvoju; na zemlju obalivši oskvrniše stan imena tvojega. 8Rekoše u srcu svojem: potrimo ih sasvijem. Popališe sva mjesta sabora Božijih na zemlji. 9Obièaja svojih ne vidimo, nema više proroka, i nema u nas ko bi znao dokle æe to trajati. 10Dokle æe se, Bože, rugati nasilnik? hoæe li dovijeka protivnik prkositi imenu tvojemu? 11Zašto ustavljaš ruku svoju i desnicu svoju? Pruži iz njedara svojih, i istrijebi ih. 12Bože, care moj, koji od starine tvoriš spasenje posred zemlje! 13Ti si silom svojom raskinuo more, i satro glave vodenim nakazama. 14Ti si razmrskao glavu krokodilu, dao ga onima koji žive u pustinji da ga jedu. 15Ti si otvorio izvore i potoke, ti si isušio rijeke koje ne presišu. 16Tvoj je dan i tvoja je noæ, ti si postavio zvijezde i sunce. 17Ti si utvrdio sve krajeve zemaljske, ljeto i zimu ti si uredio. 18Opomeni se toga, neprijatelj se ruga Gospodu, i narod bezumni ne mari za ime tvoje. 19Ne daj zvijerima duše grlice svoje, nemoj zaboraviti stada stradalaca svojih zasvagda. 20Pogledaj na zavjet; jer su sve peæine zemaljske pune stanova bezakonja. 21Nevoljnik nek se ne vrati sramotan, ništi i ubogi neka hvale ime tvoje. 22Ustani, Bože, brani stvar svoju, opomeni se kako ti se bezumnik ruga svaki dan! 23Ne zaboravi obijesti neprijatelja svojih, vike, koju jednako dižu protivnici tvoji!

75

1Hvalimo te, Bože, hvalimo; blizu je ime tvoje. Za tebe kazuju èudesa tvoja. 2“Kad vidim da je vrijeme, sudiæu pravo. 3Njiha se zemlja sa svijema koji žive na njoj, ja utvrðujem stupove njezine.” 4Kažem hvališama: ne hvalite se, i bezakonicima: ne dižite roga. 5Ne dižite u vis roga svojega, ne govorite tvrdoglavo. 6Jer uzvišivanje ne dolazi ni od istoka ni od zapada ni od pustinje; 7Nego je Bog sudija, jednoga ponižuje a drugoga uzvišuje. 8Jer je èaša u ruci Gospodu, vino vri, natoèio je punu, i razdaje iz nje. I talog æe njezin progutati, ispiæe svi bezbožnici na zemlji. 9A ja æu kazivati dovijeka, pjevaæu Bogu Jakovljevu. 10“Sve æu rogove bezbožnicima polomiti, a rogovi pravednikovi uzvisiæe se.”

76

1Zna se u Judeji za Boga, u Izrailja je veliko ime njegovo. 2U Salimu je stan njegov i naselje njegovo na Sionu. 3Ondje je polomio krilate strijele luku, štit i maè i rat. 4Ti si svijetao; divniji od gora hajduèkih. 5Koji su junaèkog srca postaše plijen, zaspaše snom svojim, i junaci ne naðoše ruku svojih. 6Od prijetnje tvoje, Bože Jakovljev, drijemlju kola i konj. 7Ti si strašan, i ko æe se održati pred licem tvojim kad se razgnjeviš? 8S neba javljaš sud; zemlja se prepada i muèi, 9Kad Bog ustaje na sud, da pomože svima koji stradaju na zemlji. 10I gnjev ljudski obraæa se u slavu tebi, kad se jednom opašeš gnjevom. 11Polažite i izvršujte zavjete Gospodu Bogu svojemu; svi koji ste oko njega, nosite dare strašnome. 12On ukroæava duh knezovima, on je strašan carevima zemaljskim.

77

1Glas moj ide k Bogu, i ja prizivljem njega; glas moj ide k Bogu, i on æe me uslišiti. 2U dan tuge svoje tražih Gospoda; noæu je ruka moja podignuta, i ne spušta se; duša moja neæe da se utješi. 3Pominjem Boga, i uzdišem; razmišljam, i trne duh moj. 4Držim oèi svoje da su budne; klonuo sam, i ne mogu govoriti. 5Prebrajam stare dane i godine od vijekova. 6Opominjem se pjesama svojih noæu; razgovaram se sa srcem svojim, i ispitujem duh svoj: 7“Zar æe se dovijeka gnjeviti na nas Gospod, i neæe više ljubiti? 8Zar je zasvagda prestala milost njegova, i rijeè se prekinula od koljena na koljeno? 9Zar je zaboravio milostiv biti i u gnjevu zatvorio milosrðe svoje?” 10I rekoh: žalosna je za mene ova promjena desnice višnjega. 11Pamtim djela Gospodnja; pamtim preðašnje èudo tvoje. 12Mislio sam o svijem djelima tvojim, razmišljao o radnji tvojoj; 13Bože! put je tvoj svet; koji je Bog tako velik kao Bog naš? 14Ti si Bog, koji si èinio èudesa, pokazivao silu svoju meðu narodima; 15Mišicom si odbranio narod svoj, sinove Jakovljeve i Josifove. 16Vidješe te vode, Bože, vidješe te vode, i ustreptaše, i bezdane se zadrmaše. 17Iz oblaka lijaše voda, oblaci davahu glas, i strijele tvoje leæahu. 18Grmljahu gromovi tvoji po nebu; munje tvoje sijevahu po vasiljenoj, zemlja se tresijaše i njihaše. 19Po moru bijaše put tvoj, i staze tvoje po velikoj vodi, i trag tvoj ne poznavaše se. 20Vodio si narod svoj kao ovce rukom Mojsijevom i Aronovom.

78

1Èuj, narode moj, nauk moj, prigni uho svoje k rijeèima usta mojih. 2Otvoram za prièu usta svoja, kazaæu stare pripovijetke. 3Što slušasmo i doznasmo, i što nam kazivaše oci naši, 4Neæemo zatajiti od djece njihove, naraštaju poznom javiæemo slavu Gospodnju i silu njegovu i èudesa koja je uèinio. 5Svjedoèanstvo podiže u Jakovu, i u Izrailju postavi zakon, koji dade ocima našim da ga predadu djeci svojoj; 6Da bi znao potonji naraštaj, djeca koja æe se roditi, pa i oni da bi kazivali svojoj djeci 7Da polažu na Boga nadanje svoje, i ne zaboravljaju djela Božijih, i zapovijesti njegove da drže; 8I da ne budu kao oci njihovi, rod nevaljao i uporan, rod koji ne bješe tvrd srcem svojim, niti vjeran Bogu duhom svojim. 9Sinovi Jefremovi naoružani, koji strijeljaju iz luka, vratiše se natrag, kad bijaše boj. 10Ne saèuvaše zavjeta Božijega, i po zakonu njegovu ne htješe hoditi. 11Zaboraviše djela njegova, i èudesa, koja im je pokazao, 12Kako pred ocima njihovijem uèini èudesa u zemlji Misirskoj, na polju Soanu; 13Razdvoji more, i provede ih, od vode naèini zid; 14I vodi ih danju oblakom, i svu noæ svijetlijem ognjem; 15Raskida stijene u pustinji, i poji ih kao iz velike bezdane; 16Izvodi potoke iz kamena, i vodi vodu rijekama. 17Ali oni još jednako griješiše njemu, i gnjeviše višnjega u pustinji. 18I kušaše Boga u srcu svom, ištuæi jela po volji svojoj, 19I vikaše na Boga, i rekoše: “može li Bog zgotoviti trpezu u pustinji? 20Evo! on udari u kamen, i poteèe voda, i rijeke ustadoše; može li i hljeba dati? hoæe li i mesa postaviti narodu svojemu?” 21Gospod èu i razljuti se, i oganj se razgorje na Jakova, i gnjev se podiže na Izrailja. 22Jer ne vjerovaše Bogu i ne uzdaše se u pomoæ njegovu. 23Tada zapovjedi oblacima odozgo, i otvori vrata nebeska, 24I pusti, te im podaždje mana za jelo, i hljeb nebeski dade im. 25Hljeba anðelskoga jeðaše èovjek; posla im jela do sitosti. 26Pusti nebom ustoku, i navede silom svojom jug; 27I kao prahom zasu ih mesom, i kao pijeskom morskim pticama krilatim; 28Pobaca ih sred okola njihova, oko šatora njihovijeh. 29I najedoše se i dade im što su željeli. 30Ali ih još i ne proðe želja, još bješe jelo u ustima njihovijem, 31Gnjev se Božji podiže na njih i pomori najjaèe meðu njima, i mladiæe u Izrailju pobi. 32Preko svega toga još griješiše, i ne vjerovaše èudesima njegovijem. 33I pusti, te dani njihovi prolaziše uzalud, i godine njihove u strahu. 34Kad ih ubijaše, onda pritjecahu k njemu, i obraæahu se i iskahu Boga; 35I pominjahu da je Bog obrana njihova, i višnji izbavitelj njihov. 36Laskahu mu ustima svojima, i jezikom svojim lagahu mu. 37A srce njihovo ne bješe njemu vjerno, i ne bijahu tvrdi u zavjetu njegovu. 38Ali on bješe milostiv, i pokrivaše grijeh, i ne pomori ih, èesto ustavljaše gnjev svoj, i ne podizaše sve jarosti svoje. 39Opominjaše se da su tijelo, vjetar, koji prolazi i ne vraæa se. 40Koliko ga puta rasrdiše u pustinji, i uvrijediše u zemlji gdje se ne živi! 41Sve nanovo kušaše Boga, i sveca Izrailjeva dražiše. 42Ne sjeæaše se ruke njegove i dana, u koji ih izbavi iz nevolje, 43U koji uèini u Misiru znake svoje i èudesa svoja na polju Soanu; 44I provrže u krv rijeke njihove i potoke njihove, da ne mogoše piti. 45Posla na njih bubine da ih kolju, i žabe da ih more. 46Ljetinu njihovu dade crvu, i muku njihovu skakavcima. 47Vinograde njihove pobi gradom, i smokve njihove slanom. 48Gradu predade stoku njihovu, i stada njihova munji. 49Posla na njih ognjeni gnjev svoj, jarost, srdnju i mržnju, èetu zlijeh anðela. 50Ravni stazu gnjevu svojemu, ne èuva duša njihovijeh od smrti, i život njihov predade pomoru. 51Pobi sve prvence u Misiru, prvi porod po kolibama Hamovijem. 52I povede narod svoj kao ovce, i vodi ih kao stado preko pustinje. 53Vodi ih pouzdano, i oni se ne bojaše, a neprijatelje njihove zatrpa more. 54I dovede ih na mjesto svetinje svoje, na ovu goru, koju zadobi desnica njegova. 55Odagna ispred lica njihova narode; ždrijebom razdijeli njihovo dostojanje, i po šatorima njihovijem naseli koljena Izrailjeva. 56Ali oni kušaše i srdiše Boga višnjega i uredaba njegovijeh ne saèuvaše. 57Odustaše i odvrgoše se, kao i oci njihovi, slagaše kao rðav luk. 58Uvrijediše ga visinama svojim, i idolima svojim razdražiše ga. 59Bog èu i razgnjevi se i rasrdi se na Izrailja veoma. 60Ostavi naselje svoje u Silomu, šator, u kojem življaše s ljudma. 61I opravi u ropstvo slavu svoju, i krasotu svoju u ruke neprijateljeve. 62I predade maèu narod svoj, i na dostojanje svoje zaplamtje se. 63Mladiæe njegove jede oganj, i djevojkama njegovijem ne pjevaše svatovskih pjesama; 64Sveštenici njegovi padaše od maèa, i udovice njegove ne plakaše. 65Najposlije kao iza sna probudi se Gospod, prenu se kao junak kad se napije vina. 66I pobi neprijatelje svoje s leða, vjeènoj sramoti predade ih. 67I ne htje šatora Josifova, i koljena Jefremova ne izabra. 68Nego izabra koljeno Judino, goru Sion, koja mu omilje. 69I sagradi svetinju svoju kao gornje svoje stanove, i kao zemlju utvrdi je dovijeka. 70I izabra Davida slugu svojega, i uze ga od torova ovèijih, 71I od dojilica dovede ga da pase narod njegov, Jakova, i našljedstvo njegovo, Izrailja. 72I on ih pase èistijem srcem, i vodi ih mudrijem rukama.

79

1Bože! neznabošci doðoše u dostojanje tvoje; oskvrniše svetu crkvu tvoju, Jerusalim pretvoriše u zidine. 2Truplje sluga tvojih dadoše pticama nebeskijem da ih jedu, tijela svetaca tvojih zvijerima zemaljskim. 3Proliše krv njihovu kao vodu oko Jerusalima, i ne bješe ko da pogrebe. 4Postadosmo potsmijeh u susjeda svojih, rugaju nam se i sramote nas koji su oko nas. 5Dokle æeš se, Gospode, jednako gnjeviti, jarost tvoja gorjeti kao oganj? 6Izlij gnjev svoj na narode koji te ne znaju, i na carstva koja ne prizivlju tvojega imena. 7Jer izjedoše Jakova, i naselje njegovo opustiše. 8Ne pominji preðašnjih bezakonja naših, veæ pohitaj da nas presreteš milosrðem svojim, jer smo veoma ološali. 9Pomozi nam, Bože, spasitelju naš, radi slave imena svojega, izbavi nas i oèisti od grijeha naših radi imena svojega. 10Zašto da govore neznabošci: gdje je Bog njihov? Neka se pokaže pred oèima našim osveta nad neznabošcima za prolitu krv sluga tvojih! 11Neka izaðu pred lice tvoje uzdasi sužanjski, silom mišice svoje saèuvaj namijenjene smrti. 12Sedminom vrati u njedra susjedima našim ruženje, kojim te ružiše, Gospode! 13A mi narod tvoj i ovce paše tvoje dovijeka æemo tebe slaviti i od koljena na koljeno kazivati hvalu tvoju.

80

1Pastire Izrailjev, èuj! koji vodiš sinove Josifove kao ovce, koji sjediš na heruvimima, javi se! 2Pred Jefremom i Venijaminom i Manasijom probudi krjepost svoju, i hodi da nam pomožeš. 3Bože! povrati nas, neka zasja lice tvoje da se spasemo! 4Gospode, Bože nad vojskama! dokle æeš se gnjeviti kad te moli narod tvoj? 5Hraniš ih hljebom suznijem, i pojiš ih suzama trostrukom mjerom. 6Uèinio si da se oko nas svaðaju susjedi naši, i neprijatelji se naši smiju meðu sobom. 7Bože nad vojskama! povrati nas, neka zasja lice tvoje da se spasemo! 8Iz Misira si prenio èokot, izagnao narode, i posadio ga. 9Okrèio si za nj, i on pusti žile, i zauze svu zemlju. 10Gore se pokriše njegovijem sjenom, i loze su mu kao kedri Božiji. 11Pustio je loze svoje do mora i ogranke svoje do rijeke. 12Zašto si mu razvalio ogradu, da ga kida ko god proðe? 13Gorski vepar podgriza ga, i poljska zvijer jede ga. 14Bože nad vojskama! obrati se, pogledaj s neba i vidi, i obiði vinograd ovaj, 15Sad ovaj, koji je posadila desnica tvoja, i sina, kojega si ukrijepio sebi! 16Popaljen je ognjem, isjeèen, od strašnoga pogleda tvojega propade. 17Neka bude ruka tvoja nad èovjekom desnice tvoje, nad sinom èovjeèijim kojega si utvrdio sebi! 18I neæemo otstupiti od tebe, oživi nas, i ime tvoje prizivaæemo. 19Gospode, Bože nad vojskama! povrati nas, neka zasja lice tvoje, da se spasemo!

81

1Radujte se Bogu, koji nam daje krjepost; poklikujte Bogu Jakovljevu. 2Podignite pjesme, dajte bubanj, slatke gusle sa psaltirom. 3Trubite o mijeni u trubu, o uštapu radi praznika našega. 4Jer je taki zakon u Izrailja, naredba od Boga Jakovljeva. 5Za svjedoèanstvo postavi Josifu ovo, kad iðaše na zemlju Misirsku. Jezik, kojega ne znah, èuh: 6“Uklonio sam ramena njegova od bremena, ruke njegove oprostiše se kotarica. 7U nevolji si me zazvao, i izbavih te, usliših te usred groma, na vodi Merivi iskušah te. 8Slušaj, narode moj, i zasvjedoèiæu ti, Izrailju, o kad bi me poslušao: 9Da ne bude u tebe tuðega Boga, i Bogu stranome nemoj se klanjati. 10Ja sam Gospod, Bog tvoj, koji sam te izveo iz zemlje Misirske; otvori usta svoja, i ja æu ih napuniti. 11Ali ne posluša narod moj glasa mojega, Izrailj ne mari za me. 12I ja ih pustih na volju srca njihova, neka hode po svojim mislima. 13O kad bi narod moj slušao mene, i sinovi Izrailjevi hodili putovima mojim! 14Brzo bih pokorio neprijatelje njihove, i na protivnike njihove digao bih ruku svoju; 15Koji mrze na Gospoda, bili bi im pokorni, i dobri dani njihovi bili bi dovijeka; 16Najboljom bi pšenicom hranio njih, i medom bih iz kamena sitio ih.”

82

1Bog stade na saboru Božijem, usred bogova izreèe sud: 2“Dokle æete suditi nepravo, i bezbožnicima gledati ko je ko? 3Sudite ubogome i siroti, onoga koga gone i ništega pravdajte. 4Izbavljajte ubogoga i ništega, iz ruke bezbožnièke otimajte. 5Ne poznaše, niti razumješe, hode po tami; zadrmaše se zemlji svi temelji. 6Rekoh: bogovi ste, i sinovi višnjega svi. 7Ali æete kao ljudi pomrijeti, i kao svaki knez pašæete.” 8Ustani, Bože, sudi zemlji; jer su tvoji po našljedstvu svi narodi.

83

1Bože! nemoj zamuknuti, nemoj šutjeti, niti poèivaj, Bože! 2Jer evo neprijatelji tvoji uzavreše, i koji te nenavide, podigoše glavu. 3Po narod tvoj zlo naumiše, i dogovaraju se na izbrane tvoje. 4Rekoše: hodite da ih istrijebimo izmeðu naroda da se više ne spominje ime Izrailjevo. 5Složno pristaše i suprot tebi vjeru uhvatiše: 6Naselja Edomova i Ismailovci, Moav i Agareni, 7Geval i Amon i Amalik, Filisteji s Tircima; 8I Asur udruži se s njima; postadoše mišica sinovima Lotovijem. 9Uèini im onako kao Madijamu, kao Sisari, kao Javinu na potoku Kisonu, 10Koji su istrijebljeni u Aendoru, nagnojiše sobom zemlju. 11Uradi s njima, s knezovima njihovijem, kao s Orivom i Zivom, i sa svima glavarima njihovijem kao sa Zevejem i Salmanom. 12Jer govore: osvojimo naselja Božija. 13Bože moj! zapovjedi neka budu kao prah, kao pijesak pred vjetrom. 14Kao što oganj sažiže šumu, i kao plamen što zapaljuje gore, 15Tako ih pognaj burom svojom i vihorom svojim smeti ih. 16Pokrij lice njihovo sramotom, da bi tražili ime tvoje, Gospode! 17Neka se stide i srame dovijeka, neka se smetu i izginu! 18I neka znadu da si ti, kojemu je ime Gospod, jedini najviši nad svom zemljom.

84

1Kako su mili stanovi tvoji, Gospode nad silama! 2Gine duša moja želeæi u dvore Gospodnje; srce moje i tijelo moje otima se k Bogu živome. 3I ptica nahodi kuæu, i lastavica gnijezdo sebi gdje leže ptiæe svoje, kod oltara tvojih, Gospode nad silama, care moj i Bože moj! 4Blago onima koji žive u domu tvom! Oni te hvale bez prestanka. 5Blago onima kojima je sila u tebi, i kojima su u srcu putovi tvoji! 6Iduæi dolinom plaèevnom, pretvaraju je u izvore, i dažd je odijeva blagoslovima. 7Idu zbor za zborom, javljaju se pred Bogom na Sionu. 8Gospode, Bože nad silama! usliši molitvu moju, Bože Jakovljev! 9Bože, branièu naš! sagni se i vidi lice pomazanika svojega! 10Jer je bolje jedan dan u dvorima tvojim od hiljade. Volim biti na pragu doma Božijega nego živjeti u šatorima bezbožnièkim. 11Jer je Gospod Bog sunce i štit, Gospod daje blagodat i slavu; onima koji hode u bezazlenosti ne ukraæuje nijednoga dobra. 12Gospode nad silama! blago èovjeku, koji se u te uzda!

85

1Smilovao si se, Gospode, na zemlju svoju, povratio si roblje Jakovljevo. 2Prostio si nepravdu narodu svojemu, pokrio si sve grijehe njegove. 3Ustavio si svu jarost svoju, ublažio žestinu gnjeva svojega. 4Povrati nas, Bože spasitelju naš, prekini srdnju svoju na nas. 5Zar æeš se dovijeka gnjeviti na nas, i protegnuti gnjev svoj od koljena na koljeno? 6Zar se neæeš povratiti i oživiti nas, da bi se narod tvoj radovao o tebi? 7Pokaži nam, Gospode, milost svoju, i pomoæ svoju daj nam. 8Da poslušam što govori Gospod Bog. On izrièe mir narodu svojemu i svecima svojim, i onima koji se obraæaju srcem k njemu. 9Da, blizu je onijeh koji ga se boje pomoæ njegova, da bi naselio slavu u zemlji našoj! 10Milost i istina srešæe se, pravda i mir poljubiæe se. 11Istina æe niknuti iz zemlje i pravda æe s neba priniknuti. 12I Gospod æe dati dobro, i zemlja naša daæe plod svoj. 13Pravda æe pred njim iæi, i postaviæe na put stope svoje.

86

1Prigni, Gospode! uho svoje i usliši me, jer sam nevoljan i ništ. 2Saèuvaj dušu moju, jer sam tvoj poklonik. Spasi slugu svojega, Bože moj, koji se u te uzda. 3Smiluj se na me, Gospode, jer k tebi vièem vas dan. 4Obeseli dušu sluge svojega, jer k tebi, Gospode, podižem dušu svoju. 5Jer si ti, Gospode, dobar i milosrdan i veoma milostiv svima koji te prizivlju. 6Èuj, Gospode, molitvu moju, i slušaj glas moljenja mojega. 7U dan tuge svoje prizivljem te, jer æeš me uslišiti. 8Nema meðu bogovima takoga kakav si ti, Gospode, i nema djela takijeh kakva su tvoja. 9Svi narodi, koje si stvorio, doæi æe i pokloniti se pred tobom, Gospode, i slaviti ime tvoje. 10Jer si ti velik i tvoriš èudesa; ti si jedan Bog. 11Pokaži mi, Gospode, put svoj, i iæi æu u istini tvojoj; uèini neka se mili srcu mojemu bojati se imena tvojega. 12Slaviæu te, Gospode Bože moj, svijem srcem svojim, i poštovaæu ime tvoje dovijeka. 13Jer je milost tvoja velika nada mnom, i izvadio si dušu moju iz pakla najdubljega. 14Bože, oholice ustaše na mene, i gomila nasilnika traži dušu moju, i nemaju tebe pred sobom. 15Ali ti, Gospode, Bože milostivi i blagi, strpljivi i bogati dobrotom i istinom, 16Pogledaj na me i smiluj mi se, daj silu svoju sluzi svojemu, i pomozi sinu sluškinje svoje; 17Uèini sa mnom èudo dobrote. Neka vide koji me nenavide, i postide se, što si mi, Gospode, pomogao i utješio me.

87

1Što je sam osnovao na gorama svetijem, 2Vrata Sionska ljubi Gospod više svijeh stanova Jakovljevijeh. 3Slavno kazuju za tebe, grade Božji! 4“Meðu one, koji me znaju, brojiæu Misir i Vavilon. Gle i Filisteji i Tir s Etiopskom ondje su se rodili.” 5O Sionu æe se govoriti: taj se i taj rodio u njemu; sam višnji utvrðuje ga. 6Gospod æe u prijepisu naroda zavikati: ovaj se rodio u njemu. 7I koji pjevaju i vesele se, svi su izvori moji u tebi.

88

1Gospode Bože, spasitelju moj, danju vièem i noæu pred tobom. 2Nek izaðe preda te molitva moja, prigni uho svoje k jauku mojemu; 3Jer je duša moja puna jada, i život se moj primaèe paklu. 4Izjednaèih se s onima koji u grob odlaze, postadoh kao èovjek bez sile, 5Kao meðu mrtve baèen, kao ubijeni, koji leže u grobu, kojih se više ne sjeæaš, i koji su od ruke tvoje daleko. 6Metnuo si me u jamu najdonju, u tamu, u bezdanu. 7Oteža mi gnjev tvoj, i svima valima svojim udaraš me. 8Udaljio si od mene poznanike moje, njima si me omrazio; zatvoren sam, i ne mogu izaæi. 9Oko moje usahnu od jada, vièem te, Gospode, vas dan, pružam k tebi ruke svoje. 10Eda li æeš na mrtvima èiniti èudesa? ili æe mrtvi ustati i tebe slaviti? 11Eda li æe se u grobu pripovijedati milost tvoja, i istina tvoja u truhljenju? 12Eda li æe u tami poznati èudesa tvoja, i pravdu tvoju gdje se sve zaboravlja? 13Ali ja, Gospode, k tebi vièem, i jutrom molitva moja sreta te. 14Zašto, Gospode, odbacuješ dušu moju, i odvraæaš lice svoje od mene? 15Muèim se i izdišem od udaraca, podnosim strahote tvoje, bez nadanja sam. 16Gnjev tvoj stiže me, strahote tvoje razdiru me. 17Optjeèu me svaki dan kao voda, stežu me otsvuda. 18Udaljio si od mene druga i prijatelja; poznanici moji sakrili su se u mrak.

89

1Milosti æu Gospodnje pjevati uvijek, od koljena na koljeno javljaæu istinu tvoju ustima svojima. 2Jer znam da je zavavijek osnovana milost, i na nebesima da si utvrdio istinu svoju, rekavši: 3“Uèinih zavjet s izbranim svojim, zakleh se Davidu, sluzi svojemu: 4Dovijeka æu utvrðivati sjeme tvoje i prijesto tvoj ureðivati od koljena do koljena. 5Nebo kazuje èudesa tvoja, Gospode, i istinu tvoju sabor svetijeh. 6Jer ko je nad oblacima ravan Gospodu? ko æe se izjednaèiti s Gospodom meðu sinovima Božijim? 7Bogu se valja klanjati na saboru svetijeh, strašniji je od svijeh koji su oko njega. 8Gospode, Bože nad vojskama! ko je silan kao ti, Bože? I istina je tvoja oko tebe. 9Ti vladaš nad silom morskom; kad podigne vale svoje, ti ih ukroæavaš. 10Ti si oborio oholi Misir kao ranjenika, krjepkom mišicom svojom rasijao si neprijatelje svoje. 11Tvoje je nebo i tvoja je zemlja; ti si sazdao vasiljenu i što je god u njoj. 12Sjever i jug ti si stvorio, Tavor i Ermon o tvom se imenu raduje. 13Tvoja je mišica krjepka, silna je ruka tvoja, i visoka desnica tvoja. 14Blagost je i pravda podnožje prijestolu tvojemu, milost i istina ide pred licem tvojim. 15Blago narodu koji zna trubnu pokliè! Gospode! u svjetlosti lica tvojega oni hode; 16Imenom se tvojim raduju vas dan, i pravdom tvojom uzvišuju se. 17Jer si ti krasota sile njihove, i po milosti tvojoj uzvišuje se rog naš. 18Jer je od Gospoda obrana naša, i od svetoga Izrailjeva car naš. 19Tada si govorio u utvari vjernima svojim, i rekao: “poslah pomoæ junaku, uzvisih izbranoga svojega iz naroda. 20Naðoh Davida slugu svojega, svetim uljem svojim pomazah ga. 21Ruka æe moja biti jednako s njim, i mišica moja krijepiæe ga. 22Neæe ga neprijatelj nadvladati, i sin bezakonja neæe mu dosaditi. 23Potræu pred licem njegovijem neprijatelje njegove, i nenavidnike njegove poraziæu. 24Istina je moja i milost moja s njim; i u moje ime uzvisiæe se rog njegov. 25Pružiæu na more ruku njegovu, i na rijeke desnicu njegovu. 26On æe me zvati: ti si otac moj, Bog moj i grad spasenja mojega. 27I ja æu ga uèiniti prvencem, višim od careva zemaljskih. 28Dovijeka æu mu hraniti milost svoju, i zavjet je moj s njim vjeran. 29Produljiæu sjeme njegovo dovijeka, i prijesto njegov kao dane nebeske. 30Ako sinovi njegovi ostave zakon moj, i ne uzidu u zapovijestima mojim; 31Ako pogaze uredbe moje, i zapovijesti mojih ne saèuvaju, 32Onda æu ih pokarati prutom za nepokornost, i ranama za bezakonje njihovo; 33Ali milosti svoje neæu uzeti od njega, niti æu prevrnuti istinom svojom; 34Neæu pogaziti zavjeta svojega, i što je izašlo iz usta mojih neæu poreæi. 35Jednom se zakleh svetošæu svojom; zar da slažem Davidu? 36Sjeme æe njegovo trajati dovijeka, i prijesto njegov kao sunce preda mnom; 37On æe stajati uvijek kao mjesec i vjerni svjedok u oblacima.” 38A sad si odbacio i zanemario, razgnjevio si se na pomazanika svojega; 39Zanemario si zavjet sa slugom svojim, bacio si na zemlju vijenac njegov. 40Razvalio si sve ograde njegove, gradove njegove obratio si u zidine. 41Plijene ga svi koji prolaze onuda, posta potsmijeh u susjeda svojijeh. 42Uzvisio si desnicu neprijatelja njegovijeh, obradovao si sve protivnike njegove. 43Zavratio si ostrice maèa njegova, i nijesi ga ukrijepio u boju; 44Uzeo si mu svjetlost, i prijesto njegov oborio si na zemlju; 45Skratio si dane mladosti njegove i obukao ga u sramotu. 46Dokle æeš se, Gospode, jednako odvraæati, dokle æe kao oganj plamtjeti gnjev tvoj? 47Opomeni se kakav je vijek moj, kako si ni na što stvorio sve sinove Adamove? 48Koji je èovjek živio i nije smrti vidio, i izbavio dušu svoju iz ruku paklenijeh? 49Gdje su preðašnje milosti tvoje, Gospode? Kleo si se Davidu istinom svojom. 50Opomeni se, Gospode, prijekora sluga svojih, koji nosim u njedrima svojim od svijeh silnijeh naroda, 51Kojim kore neprijatelji tvoji, Gospode, kojim kore trag pomazanika tvojega. 52Blagosloven Gospod uvijek! Amin, amin.

90

1Gospode! ti si nam utoèište od koljena do koljena. 2Prije nego se gore rodiše i sazda se zemlja i vasiljena, i od vijeka i do vijeka ti si Bog. 3Ti povraæaš èovjeka u truhlež, i govoriš: vratite se sinovi ljudski! 4Jer je tisuæa godina pred oèima tvojima kao dan juèerašnji, kad mine, i kao straža noæna. 5Ti ih kao povodnjem odnosiš; oni su kao san, kao trava, koja rano vene, 6Ujutru cvjeta i uvene, uveèe se pokosi i sasuši. 7Jer nas nestaje od gnjeva tvojega, i od jarosti tvoje u smetnji smo. 8Stavio si bezakonja naša preda se, i tajne naše na svjetlost lica svojega. 9Svi se dani naši prekraæuju od srdnje tvoje, godine naše prolaze kao glas. 10Dana godina naših svega ima do sedamdeset godina, a u jaèega do osamdeset godina: i sam je cvijet njihov muka i nevolja; jer teku brzo, i mi odlijeæemo. 11Ko zna silu gnjeva tvojega i tvoju jarost, da bi te se kao što treba bojao? 12Nauèi nas tako brojiti dane naše, da bismo stekli srce mudro. 13Povrati se, Gospode! Dokle æeš? Smiluj se na sluge svoje. 14Ujutru nas nasiti dobrote svoje, i radovaæemo se i veseliti u sve dane svoje. 15Obraduj nas prema danima, u koje si nas muèio, i prema godinama, u koje smo gledali nevolju. 16Neka se pokaže na slugama tvojim djelo tvoje, i slava tvoja na sinovima njihovijem. 17Neka bude dobra volja Gospoda Boga našega s nama, i djelo ruku naših dovrši nam, i djelo ruku naših dovrši.

91

1Koji živi u zaklonu višnjega, u sjenu svemoguæega poèiva. 2Govori Gospodu: ti si utoèište moje i braniè moj, Bog moj, u kojega se uzdam. 3On æe te izbaviti iz zamke ptièareve, i od ljutoga pomora; 4Perjem svojim osjeniæe te, i pod krilima njegovijem zakloniæeš se; istina je njegova štit i ograda. 5Neæeš se bojati strahote noæne, strijele, koja leti danju, 6Pomora, koji ide po mraku, bolesti, koja u podne mori. 7Pašæe pored tebe tisuæa i deset tisuæa s desne strane tebi, a tebe se neæe dotaæi. 8Samo æeš gledati oèima svojima, i vidjeæeš platu bezbožnicima. 9Jer si ti, Gospode, pouzdanje moje. Višnjega si izabrao sebi za utoèište. 10Neæe te zlo zadesiti, i udarac neæe dosegnuti do kolibe tvoje. 11Jer anðelima svojim zapovijeda za tebe da te èuvaju po svijem putovima tvojim. 12Na ruke æe te uzeti da gdje ne zapneš za kamen nogom svojom. 13Na lava i na aspidu nastupaæeš i gaziæeš laviæa i zmaja. 14“Kad me ljubi, izbaviæu ga; zakloniæu ga, kad je poznao ime moje. 15Zazvaæe me, i uslišiæu ga; s njim æu biti u nevolji, izbaviæu ga i proslaviæu ga. 16Duga života nasitiæu ga, i pokazaæu mu spasenje svoje.”

92

1Lijepo je hvaliti Gospoda, i pjevati imenu tvojemu, višnji, 2Javljati jutrom milost tvoju, i istinu tvoju noæu, 3Uz deset žica i uz psaltir, i uz jasne gusle! 4Jer si me razveselio, Gospode, djelima svojim, s djela ruku tvojih radujem se. 5Kako su velika djela tvoja, Gospode! Veoma su duboke pomisli tvoje. 6Bezumnik ne zna, i neznalica ne razumije toga. 7Kad bezbožnici nièu kao trava i cvjetaju svi koji èine bezakonje, to biva zato da bi se istrijebili dovijeka. 8A ti si, Gospode, visok uvijek. 9Jer evo neprijatelji tvoji, Gospode, jer evo neprijatelji tvoji ginu, i rasipaju se svi koji èine bezakonje; 10A moj rog ti uzvišuješ kao rog u jednoroga, ja sam pomazan novijem uljem. 11I oko moje vidi neprijatelje moje, i o bezakonicima, koji ustaju na mene, slušaju uši moje. 12Pravednik se zeleni kao finik, kao kedar na Livanu uzvišuje se. 13Koji su zasaðeni u domu Gospodnjem, zelene se u dvorovima Boga našega; 14Rodni su i u starosti, jedri i zeleni, 15Javljajuæi da je pravedan Gospod, braniè moj, i da nema u njemu nepravde.

93

1Gospod caruje. Obukao se u velièanstvo, obukao se Gospod u silu, i opasao se. Zato je vasiljena tvrda, i neæe se pomjeriti. 2Prijesto tvoj stoji od iskona; od vijeka ti si. 3Podižu rijeke, Gospode, podižu rijeke glas svoj, podižu rijeke vale svoje: 4Od hujanja vode mnoge i silne, od vala morskih silniji je na visini Gospod. 5Svjedoèanstva su tvoja veoma tvrda; domu tvojemu pripada svetost, Gospode, na dugo vrijeme.

94

1Bože od osvete, Gospode, Bože od osvete, pokaži se! 2Podigni se, sudijo zemaljski, podaj zaslugu oholima. 3Dokle æe se bezbožnici, Gospode, dokle æe se bezbožnici hvaliti? 4Ruže i oholo govore, velièaju se svi koji èine bezakonje. 5Gaze narod tvoj, Gospode, i dostojanje tvoje muèe. 6Udovicu i došljaka ubijaju, i sirote more. 7I govore: neæe vidjeti Gospod, i neæe doznati Bog Jakovljev. 8Orazumite se, preludi ljudi! budale! kad æete biti pametni? 9Koji je stvorio uho, zar ne èuje? i koji je oko naèinio, zar ne vidi? 10Zar neæe oblièiti koji narode urazumljuje, koji uèi èovjeka da zna? 11Gospod zna misli ljudima kako su ništave. 12Blago èovjeku koga ti, Gospode, urazumljuješ, i zakonom svojim uèiš; 13Da bi mu dao mir u zle dane, dok se iskopa jama bezbožniku. 14Jer neæe odbaciti Gospod naroda svojega, i dostojanja svojega neæe ostaviti. 15Jer æe se sud vratiti na pravdu, i njega æe naæi svi prava srca. 16Ko æe ustati za mene suprot zlima? ko æe stati za mene suprot onima koji èine bezakonje? 17Kad mi Gospod ne bi bio pomoænik, brzo bi se duša moja preselila onamo gdje se muèi. 18Kad reèem: drkæe mi noga, milost tvoja, Gospode, prihvata me. 19Kad se umnože brige u srcu mom, utjehe tvoje razgovaraju dušu moju. 20Eda li æe blizu tebe stati prijesto krvnièki, i onaj koji namišlja nasilje nasuprot zakonu? 21Spremaju se na dušu pravednikovu, i krv pravu okrivljuju. 22Ali je Gospod moje pristanište, i Bog je moj tvrdo utoèište moje. 23On æe im vratiti za bezakonje njihovo, za njihovu zloæu istrijebiæe ih, istrijebiæe ih Gospod, Bog naš.

95

1Hodite, zapjevajmo Gospodu, pokliknimo Bogu, gradu spasenja svojega! 2Izaðimo pred lice njegovo s hvalom, u pjesmama pokliknimo mu! 3Jer je Gospod velik Bog i velik car nad svijem bogovima. 4U njegovoj su ruci dubine zemaljske, i visine gorske njegove su. 5Njegovo je more i on ga je stvorio, i suhotu ruke su njegove naèinile. 6Hodite, poklonimo se, pripadnimo, kleknimo pred Gospodom tvorcem svojim. 7Jer je on Bog naš, i mi narod paše njegove i ovce ruke njegove. Sad kad biste poslušali glas njegov: 8“Nemojte da vam odrveni srce vaše kao u Merivi, kao u dan kušanja u pustinji, 9Gdje me kušaše oci vaši, ispitaše i vidješe djelo moje. 10Èetrdeset godina srdih se na rod onaj, i rekoh: ovi ljudi tumaraju srcem, i ne znaju putova mojih; 11I zato se zakleh u gnjevu svom da neæe uæi u mir moj.”

96

1Pjevajte Gospodu pjesmu novu, pjevaj Gospodu, sva zemljo! 2Pjevajte Gospodu, blagosiljajte ime njegovo, javljajte od dana na dan spasenje njegovo. 3Kazujte po narodima slavu njegovu, po svijem plemenima èudesa njegova. 4Jer je velik Gospod i valja ga hvaliti: strašniji je od svijeh bogova. 5Jer su svi bogovi u naroda ništa: a Gospod je nebesa stvorio. 6Slava je i velièanstvo pred licem njegovijem, sila i krasota u svetinji njegovoj. 7Dajte Gospodu, plemena narodna, dajte Gospodu slavu i èast. 8Dajte Gospodu slavu prema imenu njegovu. Nosite dare i idite u dvore njegove. 9Poklonite se Gospodu u svetoj krasoti. Strepi pred njim, sva zemljo! 10Recite narodima: Gospod caruje; zato je vasiljena tvrda i neæe se pomjestiti; on æe suditi narodima pravo. 11Nek se vesele nebesa, i zemlja se raduje; nek pljeska more i što je u njemu; 12Neka skaèe polje i sve što je na njemu; tada nek se raduju sva drveta šumska 13Pred licem Gospodnjim; jer ide, jer ide da sudi zemlji. Sudiæe vasiljenoj po pravdi, i narodima po istini svojoj.

97

1Gospod caruje: nek se raduje zemlja! nek se vesele ostrva mnoga. 2Oblak je i mrak oko njega; blagost i pravda podnožje prijestolu njegovu. 3Oganj pred njim ide, i pali naokolo neprijatelje njegove. 4Munje njegove sijevaju po vasiljenoj; vidi i strepi zemlja. 5Gore kao vosak tope se od lica Gospodnjega, od lica Gospoda svoj zemlji. 6Nebesa kazuju pravdu njegovu, i svi narodi vide slavu njegovu. 7Nek se stide svi koji se klanjaju kipovima, koji se hvale idolima svojim. Poklonite mu se svi bogovi. 8Èuje i raduje se Sion, i kæeri se Judejske vesele radi sudova tvojih, Gospode! 9Jer si ti, Gospode, visok nad svom zemljom i nadvišuješ sve bogove. 10Koji ljubite Gospoda, mrzite na zlo. On èuva duše svetaca svojih; iz ruku bezbožnièkih otima ih. 11Svjetlost se prosipa na pravednika, i veselje na one koji su prava srca. 12Radujte se pravedni o Gospodu, i slavite sveto ime njegovo.

98

1Pojte Gospodu pjesmu novu, jer uèini èudesa. Pomože mu desnica njegova i sveta mišica njegova. 2Javi Gospod spasenje svoje, pred narodima otkri pravdu svoju. 3Opomenu se milosti svoje i vjernosti svoje k domu Izrailjevu. Vidješe svi krajevi zemaljski spasenje Boga našega. 4Raduj se Gospodu, sva zemljo; pjevajte, poklikujte i popijevajte! 5Udarajte Gospodu u gusle, u gusle i s glasom psalamskim. 6U trube i rogove zatrubite pred carem Gospodom. 7Neka pljeska more i što je u njemu, vasiljena i koji u njoj žive; 8Rijeke neka pljeskaju rukama; skupa gore nek se raduju 9Pred licem Gospodnjim; jer ide da sudi zemlji; sudiæe vasiljenoj pravedno, i narodima vjerno.

99

1Gospod caruje: neka strepe narodi; sjedi na heruvimima: nek se drma zemlja! 2Gospod je na Sionu velik, i visok nad svima narodima. 3Neka slave veliko i strašno ime tvoje; da je svet! 4Neka slave silu cara koji ljubi pravdu. Ti si utvrdio pravdu; sud i pravdu ti si uredio u Jakovu. 5Uzvišujte Gospoda Boga našega, i klanjajte se podnožju njegovu; da je svet! 6Mojsije i Aron, sveštenici njegovi, i Samuilo jedan od onijeh koji prizivlju ime njegovo, prizivahu Boga, i on ih usliši. 7U stupu od oblaka govoraše njima; oni èuvaše zapovijesti njegove i uredbu koju im dade. 8Gospode, Bože naš, ti si ih uslišio; ti si im bio Bog blag i plaæao za djela njihova. 9Uzvišujte Gospoda Boga našega, i klanjajte se na svetoj gori njegovoj, jer je svet Gospod Bog naš.

100

1Raduj se Gospodu, sva zemljo! 2Služite Gospodu veselo; idite pred lice njegovo pjevajuæi! 3Poznajte Gospod da je Bog. On nas je stvorio, i mi smo dostojanje njegovo, narod njegov i ovce paše njegove. 4Ulazite na vrata njegova sa slavom, u dvore njegove s hvalom. Slavite ga, i blagosiljajte ime njegovo. 5Jer je dobar Gospod; milost je njegova uvijek, i istina njegova od koljena na koljeno.

101

1Milost i pravdu pjevam; tebe, Gospode, slavim. 2Razmišljam o putu pravom, kad bi god došao k meni, hodim u bezazlenosti srca svojega u domu svom. 3Ne stavljam pred oèi svoje rijeèi nepotrebne, mrzim na djela koja su protiv zakona, ne pristajem za njima. 4Srce pokvareno daleko je od mene; zlijeh ne znam. 5Ko tajno opada bližnjega svojega, toga izgonim; ko je ohola oka i naduta srca, toga ne trpim. 6Oèi su moje obraæene na vjerne na zemlji, da bi sjedjeli sa mnom. Ko hodi putem pravijem, taj služi meni. 7Ne živi u domu mojem koji radi lukavo; koji govori laž, ne stoji pred oèima mojima. 8Jutrom zatirem sve bezbožnike na zemlji, da bih istrijebio iz grada Gospodnjega sve koji èine bezakonje.

102

1Gospode! èuj molitvu moju, i vika moja nek izaðe preda te. 2Nemoj odvratiti lica svojega od mene; u dan kad sam u nevolji prigni k meni uho svoje, u dan kad te prizivam, pohitaj, usliši me. 3Jer proðoše kao dim dani moji, kosti moje kao topionica ogorješe. 4Pokošeno je kao trava i posahlo srce moje, da zaboravih jesti hljeb svoj. 5Od uzdisanja mojega prionu kost moja za meso moje. 6Postadoh kao gem u pustinji; ja sam kao sova na zidinama. 7Ne spavam, i sjedim kao ptica bez druga na krovu. 8Svaki dan ruže me neprijatelji moji, i koji su se pomamili na mene, mnom se uklinju. 9Jedem pepeo kao hljeb, i piæe svoje rastvaram suzama 10Od gnjeva tvojega i srdnje tvoje; jer podigavši me bacio si me. 11Dani su moji kao sjen, koji prolazi, i ja kao trava osuših se. 12A ti, Gospode, ostaješ dovijeka, i spomen tvoj od koljena do koljena. 13Ti æeš ustati, smilovaæeš se na Sion, jer je vrijeme smilovati se na nj, jer je došlo vrijeme; 14Jer slugama tvojim omilje i kamenje njegovo, i prah njegov žale. 15Tada æe se neznabošci bojati imena Gospodnjega, i svi carevi zemaljski slave njegove; 16Jer æe Gospod sazidati Sion, i javiti se u slavi svojoj; 17Pogledaæe na molitvu onijeh koji nemaju pomoæi, i neæe se oglušiti molbe njihove. 18Napisaæe se ovo potonjemu rodu, i narod nanovo stvoren hvaliæe Gospoda, 19Što je prinikao sa svete visine svoje, Gospod pogledao s neba na zemlju, 20Da èuje uzdisanje sužnjevo, i odriješi sinove smrtne; 21Da bi kazivali na Sionu ime Gospodnje i hvalu njegovu u Jerusalimu, 22Kad se skupe narodi i carstva da služe Gospodu. 23Strošio je na putu krjepost moju, skratio dane moje. 24Rekoh: Bože moj! nemoj me uzeti u polovini dana mojih. Tvoje su godine od koljena do koljena. 25Davno si postavio zemlju, i nebesa su djelo ruku tvojih. 26To æe proæi, a ti æeš ostati; sve æe to kao haljina ovetšati, kao haljinu promijeniæeš ih i promijeniæe se. 27Ali ti si taj isti i godine tvoje neæe isteæi. 28Sinovi æe sluga tvojih živjeti, i sjeme æe se njihovo utvrditi pred licem tvojim.

103

1Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda, i sve što je u meni sveto ime njegovo. 2Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda, i ne zaboravljaj nijednoga dobra što ti je uèinio. 3On ti prašta sve grijehe i iscjeljuje sve bolesti tvoje; 4Izbavlja od groba život tvoj, vjenèava te dobrotom i milošæu; 5Ispunja dobrim želje tvoje, ponavlja se kao u orla mladost tvoja. 6Gospod tvori pravdu i sud svima kojima se krivo èini. 7Pokaza putove svoje Mojsiju, sinovima Izrailjevim djela svoja. 8Milostiv je i dobar Gospod, spor na gnjev i veoma blag. 9Ne gnjevi se jednako, niti se dovijeka srdi. 10Ne postupa s nama po grijesima našim, niti nam vraæa po nepravdama našim. 11Nego koliko je nebo visoko od zemlje, tolika je milost njegova k onima koji ga se boje. 12Koliko je istok daleko od zapada, toliko udaljuje od nas bezakonja naša. 13Kako otac žali sinove, tako Gospod žali one koji ga se boje. 14Jer zna graðu našu, opominje se da smo prah. 15Dani su èovjeèiji kao trava; kao cvijet u polju, tako cvjeta. 16Dune vjetar na nj, i nestane ga, niti æe ga više poznati mjesto njegovo. 17Ali milost Gospodnja ostaje od vijeka i do vijeka na onima koji ga se boje, i pravda njegova na sinovima sinova, 18Koji drže zavjet njegov, i pamte zapovijesti njegove, da ih izvršuju. 19Gospod na nebesima postavi prijesto svoj, i carstvo njegovo svijem vlada. 20Blagosiljajte Gospoda anðeli njegovi, koji ste silni krjepošæu, izvršujete rijeè njegovu slušajuæi glas rijeèi njegove. 21Blagosiljajte Gospoda sve vojske njegove, sluge njegove, koje tvorite volju njegovu. 22Blagosiljajte Gospoda sva djela njegova, po svijem mjestima vlade njegove! Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda!

104

1Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda! Gospode, Bože moj, velik si veoma, obukao si se u velièanstvo i krasotu. 2Obukao si svjetlost kao haljinu, razapeo nebo kao šator; 3Vodom si pokrio dvorove svoje, oblake naèinio si da su ti kola, ideš na krilima vjetrnijem. 4Èiniš vjetrove da su ti anðeli, plamen ognjeni da su ti sluge. 5Utvrdio si zemlju na temeljima njezinim, da se ne pomjesti va vijek vijeka. 6Bezdanom kao haljinom odjenuo si je; na gorama stoje vode. 7Od prijetnje tvoje bježe, od gromovnoga glasa tvojega teku. 8Izlaze na gore i slaze u doline, na mjesto koje si im utvrdio. 9Postavio si meðu, preko koje ne prelaze, i ne vraæaju se da pokriju zemlju. 10Izveo si izvore po dolinama, izmeðu gora teku vode. 11Napajaju sve zvijeri poljske; divlji magarci gase žeðu svoju. 12Na njima ptice nebeske žive; kroz grane razliježe se glas njihov. 13Napajaš gore s visina svojih, plodima djela tvojih siti se zemlja. 14Daješ te raste trava stoci, i zelen na korist èovjeku, da bi izvodio hljeb iz zemlje. 15I vino veseli srce èovjeku, i lice se svijetli od ulja, i hljeb srce èovjeku krijepi. 16Site se drveta Božija, kedri Livanski, koje si posadio. 17Na njima ptice viju gnijezda; stanak je rodin na jelama. 18Gore visoke divokozama, kamen je utoèište zeèevima. 19Stvorio si mjesec da pokazuje vremena, sunce poznaje zapad svoj. 20Stereš tamu, i biva noæ, po kojoj izlazi sve zvijerje šumsko; 21Lavovi rièu za plijenom, i traže od Boga hrane sebi. 22Sunce grane, i oni se sakrivaju i liježu u lože svoje. 23Izlazi èovjek na posao svoj, i na rad svoj do veèera. 24Kako je mnogo djela tvojih, Gospode! Sve si premudro stvorio; puna je zemlja blaga tvojega. 25Gle, more veliko i široko, tu gmižu bez broja, životinja mala i velika; 26Tu laðe plove, krokodil, kojega si stvorio da se igra po njemu. 27Sve tebe èeka, da im daješ piæu na vrijeme. 28Daješ im, primaju; otvoriš ruku svoju, site se dobra. 29Odvratiš lice svoje, žaloste se; uzmeš im duh, ginu, i u prah svoj povraæaju se. 30Pošlješ duh svoj, postaju, i ponavljaš lice zemlji. 31Slava Gospodu uvijek; nek se veseli Gospod za djela svoja! 32On pogleda na zemlju, i ona se trese; dotakne se gora, i dime se. 33Pjevaæu Gospodu za života svojega; hvaliæu Boga svojega dok sam god. 34Neka mu bude mila besjeda moja! veseliæu se o Gospodu. 35Neka nestane grješnika sa zemlje, i bezbožnika neka ne bude više! Blagosiljaj, dušo moja, Gospoda! Aliluja!

105

1Hvalite Gospoda; glasite ime njegovo; javljajte po narodima djela njegova. 2Pjevajte mu i slavite ga; kazujte sva èudesa njegova. 3Hvalite se svetijem imenom njegovijem; nek se veseli srce onijeh koji traže Gospoda. 4Tražite Gospoda i silu njegovu, tražite lice njegovo bez prestanka. 5Pamtite èudesa njegova koja je uèinio, znake njegove i sudove usta njegovijeh. 6Sjeme Avramovo sluge su njegove, sinovi Jakovljevi izbrani njegovi. 7On je Gospod Bog naš, po svoj su zemlji sudovi njegovi. 8Pamti uvijek zavjet svoj, rijeè, koju je dao na tisuæu koljena, 9Što je zavjetovao Avramu, i za što se kleo Isaku. 10To je postavio Jakovu za zakon, i Izrailju za zavjet vjeèni, 11Govoreæi: tebi æu dati zemlju Hanansku u našljedni dio. 12Tada ih još bijaše malo na broj, bijaše ih malo, i bjehu došljaci. 13Iðahu od naroda do naroda, iz jednoga carstva k drugome plemenu. 14Ne dade nikome da im naudi, i karaše za njih careve: 15“Ne dirajte u pomazanike moje, i prorocima mojim ne èinite zla.” 16I pusti glad na onu zemlju; i potr sav hljeb što je za hranu. 17Posla pred njima èovjeka; u roblje prodan bi Josif. 18Okovima stegoše noge njegove, gvožðe tištaše dušu njegovu, 19Dok se steèe rijeè njegova, i rijeè Gospodnja proslavi ga. 20Posla car i odriješi ga; gospodar nad narodima, i pusti ga. 21Postavi ga gospodarem nad domom svojim, i zapovjednikom nad svijem što imaše. 22Da vlada nad knezovima njegovijem po svojoj volji, i starješine njegove urazumljuje. 23Tada doðe Izrailj u Misir, i Jakov se preseli u zemlju Hamovu. 24I namnoži Bog narod svoj i uèini ga jaèega od neprijatelja njegovijeh. 25Prevrnu se srce njihovo te omrznuše na narod njegov, i èiniše lukavstvo slugama njegovijem. 26Posla Mojsija, slugu svojega, Arona izbranika svojega. 27Pokazaše meðu njima èudotvornu silu njegovu i znake njegove u zemlji Hamovoj. 28Pusti mrak i zamraèi, i ne protiviše se rijeèi njegovoj. 29Pretvori vodu njihovu u krv, i pomori ribu njihovu. 30Provre zemlja njihova žabama, i klijeti careva njihovijeh. 31Reèe, i doðoše bubine, uši po svijem krajevima njihovijem. 32Mjesto dažda posla na njih grad, živi oganj na zemlju njihovu. 33I pobi èokote njihove i smokve njihove, i potr drveta u krajevima njihovijem. 34Reèe, i doðoše skakavci i gusjenice nebrojene; 35I izjedoše svu travu po zemlji njihovoj, i pojedoše rod u polju njihovu. 36I pobi sve prvence u zemlji njihovoj, prvine svakoga truda njihova. 37Izvede Izrailjce sa srebrom i zlatom, i ne bješe sustala u plemenima njihovijem. 38Obradova se Misir izlasku njihovu, jer strah njihov bješe na nj pao. 39Razastrije im oblak za pokrivaè, i oganj da svijetli noæu. 40Moliše, i posla im prepelice, i hljebom ih nebeskim hrani. 41Otvori kamen i proteèe voda, rijeke protekoše po suhoj pustinji. 42Jer se opominjaše svete rijeèi svoje k Avramu, sluzi svojemu. 43I izvede narod svoj u radosti, izbrane svoje u veselju. 44I dade im zemlju naroda i trud tuðinaca u našljedstvo. 45Da bi èuvali zapovijesti njegove, i zakone njegove pazili. Aliluja.

106

1Hvalite Gospoda, jer je dobar, jer je dovijeka milost njegova. 2Ko æe iskazati silu Gospodnju? isprièati svu slavu njegovu? 3Blago onima koji drže istinu i tvore pravo svagda! 4Opomeni me se, Gospode, po svojoj milosti k narodu svojemu; pohodi me pomoæu svojom, 5Da bih vidio u dobru izbrane tvoje, veselio se u veselju naroda tvojega, hvalio se zajedno s našljedstvom tvojim. 6Zgriješismo s ocima svojim, postasmo krivci, bezakonici. 7Oci naši u Misiru ne razumješe èudesa tvojih, ne opominjaše se velikih milosti tvojih, i vikaše kraj mora, kraj Crvenoga Mora. 8Ali im on pomože imena svojega radi, da bi pokazao silu svoju. 9Zaprijeti Crvenom Moru, i presahnu; i prevede ih preko bezdane kao preko pustinje; 10I saèuva ih od ruke nenavidnikove, i izbavi ih iz ruke neprijateljeve. 11Pokri voda neprijatelje njihove, nijedan od njih ne osta. 12Tada vjerovaše rijeèima njegovijem, i pjevaše mu hvalu. 13Ali brzo zaboraviše djela njegova, i ne poèekaše volje njegove. 14Polakomiše se u pustinji, i stadoše kušati Boga u zemlji gdje se ne živi. 15On ispuni molbu njihovu, ali posla pogibao na dušu njihovu. 16Pozavidješe Mojsiju i Aronu, kojega bješe Gospod osvetio. 17Rasjede se zemlja, i proždrije Datana i zatrpa èetu Avironovu. 18I spali oganj èetu njihovu, i plamen sažeže bezbožnike. 19Naèiniše tele kod Horiva, i klanjahu se kipu. 20Mijenjahu slavu svoju na priliku vola, koji jede travu. 21Zaboraviše Boga, spasitelja svojega, koji je uèinio velika djela u Misiru, 22Divna u zemlji Hamovoj, strašna na Crvenom Moru. 23I šæaše ih istrijebiti, da Mojsije izbranik njegov ne stade kao u rasjelini pred njim, i ne odvrati jarost njegovu da ih ne istrijebi. 24Poslije ne mariše za zemlju željenu, ne vjerovaše rijeèi njegovoj. 25Pobuniše se u šatorima svojim, ne slušaše glasa Gospodnjega. 26I on podiže ruku svoju na njih, da ih pobije u pustinji, 27Da pobije pleme njihovo meðu narodima, i rasije ih po zemljama. 28I pristaše za Velfegorom, i jedoše prineseno na žrtvu mrtvima. 29I rasrdiše Boga djelima svojim, i udari u njih pogibao. 30I ustade Fines, i umilostivi, i prestade pogibao. 31I to mu se primi u pravdu, od koljena do koljena dovijeka. 32I razgnjeviše Boga na vodi Merivi, i Mojsije postrada njih radi; 33Jer dotužiše duhu njegovu, i pogriješi ustima svojima. 34Ne istrijebiše naroda, za koje im je Gospod rekao; 35Nego se pomiješaše s neznabošcima, i nauèiše djela njihova. 36Stadoše služiti idolima njihovijem, i oni im biše zamka. 37Sinove svoje i kæeri svoje prinosiše na žrtvu ðavolima. 38Prolivaše krv pravu, krv sinova svojih i kæeri svojih, koje prinošahu na žrtvu idolima Hananskim, i oskvrni se zemlja krvnijem djelima. 39Oskvrniše sebe djelima svojim, i èiniše preljubu postupanjem svojim. 40I planu gnjev Gospodnji na narod njegov, i omrznu mu dio njegov. 41I predade ih u ruke neznabožaèke, i nenavidnici njihovi stadoše gospodariti nad njima. 42Dosaðivaše im neprijatelji njihovi, i oni biše pokoreni pod vlast njihovu. 43Mnogo ih je puta izbavljao, ali ga oni srdiše namjerama svojim, i biše poništeni za bezakonje svoje. 44Ali on pogleda na nevolju njihovu, èuvši tužnjavu njihovu, 45I opomenu se zavjeta svojega s njima, i pokaja se po velikoj milosti svojoj; 46I uèini, te ih stadoše žaliti svi koji ih bjehu zarobili. 47Spasi nas, Gospode Bože naš, i pokupi nas iz neznabožaca, da slavimo sveto ime tvoje, da se hvalimo tvojom slavom! 48Blagosloven Gospod Bog Izrailjev od vijeka i do vijeka! I sav narod neka kaže: amin! Aliluja!

107

1Hvalite Gospoda, jer je dobar; jer je dovijeka milost njegova. 2Tako neka reku koje je izbavio Gospod, koje je izbavio iz ruke neprijateljeve, 3Skupio ih iz zemalja, od istoka i zapada, od sjevera i mora. 4Lutaše po pustinji gdje se ne živi, puta gradu naseljenome ne nahodiše; 5Bjehu gladni i žedni, i duša njihova iznemagaše u njima; 6Ali zavikaše ka Gospodu u tuzi svojoj; i izbavi ih iz nevolje njihove. 7I izvede ih na prav put, koji ide u grad naseljeni. 8Neka hvale Gospoda za milost njegovu, i za èudesa njegova radi sinova ljudskih! 9Jer siti dušu taštu, i dušu gladnu puni dobra. 10Sjedješe u tami i u sjenu smrtnom, okovani u tugu i u gvožðe; 11Jer ne slušaše rijeèi Božijih, i ne mariše za volju višnjega. 12On poništi srce njihovo stradanjem; spotakoše se, i ne bješe ko da pomože. 13Ali zavikaše ka Gospodu u tuzi svojoj, i izbavi ih iz nevolje njihove; 14Izvede ih iz tame i sjena smrtnoga, i raskide okove njihove. 15Neka hvale Gospoda za milost njegovu, i za èudesa njegova radi sinova ljudskih! 16Jer razbi vrata mjedena, i prijevornice gvozdene slomi. 17Bezumnici stradaše za nevaljale putove svoje, i za nepravde svoje. 18Svako se jelo gadilo duši njihovoj, i doðoše do vrata smrtnijeh. 19Ali zavikaše ka Gospodu u tuzi svojoj, i izbavi ih iz nevolje njihove. 20Posla rijeè svoju i iscijeli ih, i izbavi ih iz groba njihova. 21Neka hvale Gospoda za milost njegovu, i za èudesa njegova radi sinova ljudskih! 22I neka prinesu žrtvu za hvalu, i kazuju djela njegova u pjesmama! 23Koji plove po moru na korabljima, i rade na velikim vodama, 24Oni su vidjeli djela Gospodnja, i èudesa njegova u dubini. 25Kaže, i diže se silan vjetar, i ustaju vali na njemu, 26Dižu se do nebesa i spuštaju do bezdana: duša se njihova u nevolji razliva; 27Posræu i ljuljaju se kao pijani; sve mudrosti njihove nestaje. 28Ali zavikaše ka Gospodu u tuzi svojoj, i izvede ih iz nevolje njihove. 29On obraæa vjetar u tišinu, i vali njihovi umuknu. 30Vesele se kad se stišaju, i vodi ih u pristanište koje žele. 31Neka hvale Gospoda za milost njegovu, i za èudesa njegova radi sinova ljudskih! 32Neka ga uzvišuju na saboru narodnom, na skupštini starješinskoj slave ga! 33On pretvara rijeke u pustinju, i izvore vodene u suhotu, 34Rodnu zemlju u slanu pustaru za nevaljalstvo onijeh koji žive na njoj. 35On pretvara pustinju u jezera, i suhu zemlju u izvore vodene, 36I naseljava onamo gladne. Oni zidaju gradove za življenje; 37Siju polja, sade vinograde i sabiraju ljetinu. 38Blagosilja ih i množe se jako, i stoke im ne umaljuje. 39Prije ih bijaše malo, padahu od zla i nevolje, što ih stizaše. 40On sipa sramotu na knezove, i ostavlja ih da lutaju po pustinji gdje nema putova. 41On izvlaèi ubogoga iz nevolje, i plemena množi kao stado. 42Dobri vide i raduju se, a svako nevaljalstvo zatiskuje usta svoja. 43Ko je mudar, neka zapamti ovo, i neka poznadu milosti Gospodnje.

108

1Gotovo je srce moje, Bože; pjevaæu i hvaliæu zajedno sa slavom svojom. 2Preni se psaltire i gusle, ustaæu rano. 3Slaviæu tebe, Gospode, po narodima, pojaæu tebi po plemenima. 4Jer je svrh nebesa milost tvoja i do oblaka istina tvoja. 5Uzvisi se više nebesa, Bože, i po svoj zemlji neka bude slava tvoja! 6Da bi se izbavili mili tvoji, pomozi desnicom svojom, i usliši me. 7Bog reèe u svetinji svojoj: “veseliæu se, razdijeliæu Sihem, i dolinu Sokot razmjeriæu. 8Moj je Galad, moj je Manasija, Jefrem je krjepost glave moje, Juda skiptar moj. 9Moav je èaša iz koje se umivam, Edomu æu pružiti obuæu svoju; nad zemljom Filistejskom popijevaæu.” 10Ko æe me odvesti u tvrdi grad? ko æe me otpratiti do Edoma? 11Zar neæeš ti, Bože, koji si nas odbacio, i ne ideš, Bože, s vojskama našim? 12Daj nam pomoæ u tjeskobi, obrana je èovjeèija uzalud. 13Bogom smo jaki; on gazi neprijatelje naše.

109

1Bože, slavo moja, nemoj muèati, 2Jer se usta bezbožnièka i usta lukava na me otvoriše; govore sa mnom jezikom lažljivijem. 3Rijeèima zlobnijem sa svijeh strana gone me, i oružaju se na me ni za što. 4Za ljubav moju ustaju na mene, a ja se molim. 5Vraæaju mi zlo za dobro, i mržnju za ljubav moju. 6Postavi nad njim starješinu bezbožnika, i protivnik neka mu stane s desne strane. 7Kad se stane suditi, neka izaðe kriv, i molitva njegova neka bude grijeh. 8Neka budu dani njegovi kratki, i vlast njegovu neka dobije drugi. 9Djeca njegova nek budu sirote, i žena njegova udovica. 10Djeca njegova nek se potucaju i prose, i neka traže hljeba izvan svojih pustolina. 11Neka mu uzme dužnik sve što ima, i neka razgrabe tuðini muku njegovu. 12Nek se ne naðe niko ko bi ga ljubio, ni ko bi se smilovao na sirote njegove. 13Natražje njegovo nek se zatre, u drugom koljenu neka pogine ime njihovo. 14Bezakonje starijeh njegovijeh nek se spomene u Gospoda, i grijeh matere njegove nek se ne izbriše. 15Neka budu svagda pred Gospodom, i on neka istrijebi spomen njihov na zemlji; 16Zato što se nije sjeæao èiniti milost, nego je gonio èovjeka ništega i ubogoga, i tužnome u srcu tražio smrt. 17Ljubio je kletvu, neka ga i stigne; nije mario za blagoslov, neka i otide od njega. 18Nek se obuèe u kletvu kao u haljinu, i ona nek uðe u njega kao voda, i kao ulje u kosti njegove. 19Nek mu ona bude kao haljina, u koju se oblaèi, i kao pojas, kojim se svagda paše. 20Taka plata nek bude od Gospoda onima koji me nenavide, i koji govore zlo na dušu moju. 21A meni, Gospode, Gospode, uèini što prilièi imenu tvojemu. Ti si dobar, milošæu svojom izbavi me. 22Jer sam nevoljan i ništ, i srce je moje ranjeno u meni. 23Nestaje me kao sjena, kad se odmièe; tjeraju me kao skakavce. 24Koljena moja iznemogoše od posta, i tijelo moje omrša. 25Postadoh potsmijeh njima; videæi me mašu glavom svojom. 26Pomozi mi, Gospode, Bože moj, spasi me po milosti svojoj. 27Neka poznadu da je ovo tvoja ruka, i ti, Gospode, da si ovo uèinio. 28Oni kunu, a ti blagoslovi; ustaju, ali nek se postide, i sluga se tvoj obraduje. 29Nek se protivnici moji obuku u sramotu, i kao haljinom nek se pokriju stidom svojim. 30Hvaliæu Gospoda veoma ustima svojima, i usred mnogih slaviæu ga, 31Jer stoji s desne strane ubogome, da bi ga spasao od onijeh koji osuðuju dušu njegovu.

110

1Reèe Gospod Gospodu mojemu: sjedi meni s desne strane, dok položim neprijatelje tvoje za podnožje nogama tvojima. 2Skiptar sile daje ti Gospod sa Siona: vladaj sred neprijatelja svojih. 3U dan rata tvojega narod je tvoj gotov u svetoj krasoti. Kao rosa zori iz utrobe, taka je u tebe mladost tvoja. 4Gospod se zakleo, i neæe se pokajati: ti si sveštenik dovijeka po redu Melhisedekovu. 5Gospod je tebi s desne strane. Pobiæe u dan gnjeva svojega careve; 6Sudiæe narodima, napuniæe zemlju trupova; satræe glavu na zemlji širokoj. 7Iz potoka æe na putu piti, i zato æe podignuti glavu.

111

1Hvalim te, Gospode, od svega srca na vijeæu pravednièkom i na saboru. 2Velika su djela Gospodnja, draga svima koji ih ljube. 3Djelo je njegovo slava i krasota, i pravda njegova traje dovijeka. 4Èudesa je svoja uèinio da se ne zaborave; dobar je i milostiv Gospod. 5Hranu daje onima koji ga se boje, pamti uvijek zavjet svoj. 6Silu djela svojih javio je narodu svojemu davši im našljedstvo naroda. 7Djela su ruku njegovijeh istina i pravda; vjerne su sve zapovijesti njegove; 8Tvrde su za vavijek vijeka, osnovane na istini i pravdi. 9Izbavljenje posla narodu svojemu; postavi zavavijek zavjet svoj. Ime je njegovo sveto, i valja mu se klanjati. 10Poèetak je mudrosti strah Gospodnji; dobra su razuma svi koji ih tvore. Hvala njegova traje dovijeka.

112

1Blago èovjeku koji se boji Gospoda, kome su veoma omiljele zapovijesti njegove. 2Silno æe biti na zemlji sjeme njegovo, rod pravednièki biæe blagosloven. 3Obilje je i bogatstvo u domu njegovu, i pravda njegova traje dovijeka. 4U tami sjaje vidjelo pravednicima od dobroga, milostivoga i pravednoga. 5Blago onome koji je milostiv i daje u zajam! On æe dati tvrðu rijeèima svojim na sudu. 6Jer neæe posrnuti dovijeka, pravednik æe se spominjati uvijek. 7Ne boji se zla glasa; srce je njegovo stalno, uzda se u Gospoda. 8Utvrðeno je srce njegovo, neæe se pobojati, i vidjeæe kako padaju neprijatelji njegovi. 9Prosipa, daje ubogima; pravda njegova traje dovijeka, rog se njegov uzvišuje u slavi. 10Bezbožnik vidi i jedi se, škrguæe zubima svojim, i sahne. Želja æe bezbožnicima propasti.

113

1Hvalite, sluge Gospodnje, hvalite ime Gospodnje, 2Da bude ime Gospodnje blagosloveno otsad i dovijeka. 3Od istoka sunèanoga do zapada da se slavi ime Gospodnje. 4Uzvišen je nad svima narodima Gospod; svrh nebesa je slava njegova. 5Ko je kao Gospod, Bog naš, koji sjedi na visini; 6Koji se sagiba da vidi što je na nebesima i na zemlji; 7Koji iz praha podiže ubogoga, i iz kala uzvišuje ništega; 8I posaðuje ga s knezovima, s knezovima u narodu njegovu; 9Od nerotkinje naseljava kuæu, uèinivši je radosnom majkom sinovima. Aliluja!

114

1Kad izaðe Izrailj iz Misira, dom Jakovljev iz naroda tuðega, 2Judeja postade svetinja Božija, Izrailj oblast njegova. 3More vidje i pobježe; Jordan se obrati natrag. 4Gore skakaše kao ovnovi, brdašca kao jaganjci. 5Što ti bi, more, te pobježe i tebi, Jordane, te se obrati natrag? 6Gore, što skaèete kao ovnovi, i brdašca, kao jaganjci? 7Pred licem Gospodnjim drkæi, zemljo, pred licem Boga Jakovljeva. 8Koji pretvara kamen u jezero vodeno, granit u izvor vodeni.

115

1Ne nama, Gospode, ne nama, nego imenu svojemu daj slavu, po milosti svojoj, po istini svojoj. 2Zašto da govore narodi: gdje li je Bog njihov? 3Bog je naš na nebesima, tvori sve što hoæe. 4Idoli su njihovi srebro i zlato, djelo ruku èovjeèijih. 5Usta imaju, a ne govore; oèi imaju, a ne vide; 6Uši imaju, a ne èuju; nozdrve imaju, a ne mirišu; 7Ruke imaju, a ne hvataju; noge imaju, a ne hode, i ne puštaju glasa iz grla svojega. 8Taki su i oni koji ih grade, i svi koji se uzdaju u njih. 9Dome Izrailjev, uzdaj se u Gospoda; on im je pomoæ i štit. 10Dome Aronov, uzdaj se u Gospoda; on im je pomoæ i štit. 11Koji se bojite Gospoda, uzdajte se u Gospoda; on im je pomoæ i štit. 12Gospod nas se opominje, blagosilja nas, blagosilja dom Izrailjev, blagosilja dom Aronov; 13Blagosilja one koji se boje Gospoda, male i velike. 14Da vam Gospod umnoži blagoslove, vama i sinovima vašim! 15Gospod da vas blagoslovi, tvorac neba i zemlje! 16Nebo je nebo Gospodnje, a zemlju je dao sinovima èovjeèijim. 17Neæe te mrtvi hvaliti, Gospode, niti oni koji siðu onamo gdje se muèi. 18Nego æemo mi blagosiljati Gospoda otsad i dovijeka. Aliluja!

116

1Milo mi je što Gospod usliši molitveni glas moj; 2Što prignu k meni uho svoje; i zato æu ga u sve dane svoje prizivati. 3Opkoliše me bolesti smrtne, i jadi pakleni zadesiše me, naiðoh na tugu i muku; 4Ali prizvah ime Gospodnje: Gospode! izbavi dušu moju! 5Dobar je Gospod i pravedan, i Bog je naš milostiv; 6Èuva proste Gospod; bijah u nevolji, i pomože mi. 7Vrati se, dušo moja, u mir svoj! jer je Gospod dobrotvor tvoj! 8Ti si izbavio dušu moju od smrti, oko moje od suza, nogu moju od spoticanja. 9Hodiæu pred licem Gospodnjim po zemlji živijeh. 10Vjerovah kad govorih: u ljutoj sam nevolji. 11Rekoh u smetnji svojoj: svaki je èovjek laža. 12Šta æu vratiti Gospodu za sva dobra što mi je uèinio? 13Uzeæu èašu spasenja, i prizvaæu ime Gospodnje. 14Izvršiæu obeæanja svoja Gospodu pred svijem narodom njegovijem. 15Skupa je pred Gospodom smrt svetaca njegovijeh. 16O Gospode! ja sam sluga tvoj, ja sam sluga tvoj, sin sluškinje tvoje; raskovao si s mene okove moje. 17Žrtvu za hvalu prinijeæu tebi, i ime Gospodnje prizvaæu. 18Izvršiæu obeæanja svoja Gospodu pred svijem narodom njegovijem, 19U dvoru doma Gospodnjega, usred tebe, Jerusalime. Aliluja!

117

1Hvalite Gospoda svi narodi, slavite ga sva plemena; 2Jer je velika milost njegova k nama, i istina Gospodnja traje dovijeka. Aliluja!

118

1Hvalite Gospoda, jer je dobar, jer je dovijeka milost njegova. 2Neka reèe Izrailj da je dovijeka milost njegova; 3Neka reèe dom Aronov da je dovijeka milost njegova; 4Neka reku svi koji se boje Gospoda da je dovijeka milost njegova. 5Iz tjeskobe povikah ka Gospodu i usliši me, izvede me na prostrano mjesto Gospod. 6Gospod je sa mnom, ne bojim se; šta æe mi uèiniti èovjek? 7Gospod mi je pomoænik: slobodno æu gledati u neprijatelje svoje. 8Bolje je uzdati se u Gospoda negoli se oslanjati na èovjeka; 9Bolje je uzdati se u Gospoda negoli se oslanjati na knezove. 10Svi me narodi opkoliše; ali ih u ime Gospodnje razbih. 11Optekoše, opkoliše me; ali ih u ime Gospodnje razbih. 12Opkoliše me kao pèele sat, i ugasiše se kao oganj u trnju: u ime ih Gospodnje razbih. 13Otisnuo si me da padnem, ali me Gospod prihvati. 14Gospod je hvala moja i pjesma; on mi postade spasitelj. 15Glas radosti i spasenja èuje se u kolibama pravednièkim: “desnica Gospodnja daje silu; 16Desnica Gospodnja uzvišuje, desnica Gospodnja daje silu.” 17Neæu umrijeti, nego æu živ biti, i kazivati djela Gospodnja. 18Karajuæi pokara me Gospod; ali me smrti ne dade. 19Otvorite mi vrata od pravde, uæi æu na njih, slaviæu Gospoda. 20“Evo vrata Gospodnja, na koja ulaze pravednici!” 21Hvalim te, što si me uslišio, i postao mi spasitelj. 22Kamen koji odbaciše zidari, posta glava od ugla. 23To bi od Gospoda i divno je u našim oèima. 24Evo dan, koji stvori Gospod! Radujmo se i veselimo se u nj! 25O Gospode, pomozi! o Gospode, daj da bude u napredak! 26Blagosloven koji ide u ime Gospodnje! Blagosiljamo vas iz doma Gospodnjega. 27Gospod je Bog krjepak, i on nas obasja; žrtvu prazniènu, vezanu vrvcama, vodite k rogovima žrtveniku. 28Ti si Bog moj, tebe hvalim, Bože moj, tebe uzvišujem. 29Hvalite Gospoda, jer je dobar, jer je milost njegova dovijeka.

119

1Blago onima kojima je put èist, koji hode u zakonu Gospodnjem. 2Blago onima koji èuvaju otkrivenja njegova, svijem srcem traže ga; 3Koji ne èine bezakonja, hode putovima njegovijem! 4Ti si dao zapovijesti svoje, da se èuvaju dobro. 5Kad bi putovi moji bili upravljeni da èuvam naredbe tvoje! 6Onda se ne bih postidio, pazeæi na zapovijesti tvoje; 7Hvalio bih te s pravijem srcem, uèeæi se pravednijem zakonima tvojim. 8Èuvaæu naredbe tvoje, nemoj me ostaviti sasvijem. 9Kako æe mladiæ oèistiti put svoj? Vladajuæi se po tvojim rijeèima. 10Svijem srcem svojim tražim tebe, ne daj mi da zaðem od zapovijesti tvojih. 11U srce svoje zatvorio sam rijeè tvoju, da ti ne griješim. 12Blagosloven si, Gospode! nauèi me naredbama svojim. 13Ustima svojim javljam sve sudove usta tvojih. 14Na putu otkrivenja tvojih radujem se kao za veliko bogatstvo. 15O zapovijestima tvojim razmišljam, i pazim na putove tvoje. 16Naredbama tvojim tješim se, ne zaboravljam rijeèi tvoje. 17Uèini milost sluzi svojemu, da bih živio i èuvao rijeè tvoju. 18Otvori oèi moje, da bih vidio èudesa zakona tvojega; 19Gost sam na zemlji, nemoj sakriti od mene zapovijesti svojih. 20Iznemože duša moja želeæi bez prestanka poznati sudove tvoje. 21Ti si strašan prokletim oholicama, koje zastranjuju od zapovijesti tvojih. 22Odvrati od mene rug i sramotu, jer èuvam otkrivenja tvoja. 23Sjede knezovi i dogovaraju se na mene; a sluga tvoj razmišlja o naredbama tvojim. 24Otkrivenja su tvoja utjeha moja, savjetnici moji. 25Duša moja leži u prahu; oživi me po rijeèi svojoj. 26Kazujem putove svoje, i èuješ me; nauèi me naredbama svojim. 27Urazumi me o putu zapovijesti svojih, i razmišljaæu o èudesima tvojim. 28Suze proliva duša moja od tuge, okrijepi me po rijeèi svojoj. 29Put lažni ukloni od mene i zakon svoj daruj mi. 30Put istini izbrah, zakone tvoje tražim. 31Prionuh za otkrivenja tvoja, Gospode; nemoj me osramotiti. 32Putem zapovijesti tvojih trèim, jer si raširio srce moje. 33Pokaži mi, Gospode, put naredaba svojih, da ga se držim do kraja. 34Urazumi me, i držaæu se zakona tvojega, i èuvati ga svijem srcem. 35Postavi me na stazu zapovijesti svojih, jer mi je ona omiljela. 36Privij srce moje k otkrivenjima svojim, a ne k lakomstvu. 37Odvrati oèi moje da ne gledaju ništavila, putem svojim oživi me. 38Ispuni sluzi svojemu rijeè svoju da te se boji. 39Ukloni rug moj, kojega se plašim; jer su sudovi tvoji blagi. 40Mile su mi zapovijesti tvoje, pravdom svojom oživi me. 41Neka doðe na me milost tvoja, Gospode, pomoæ tvoja po rijeèi tvojoj. 42I ja æu odgovoriti onome koji me ruži; jer se uzdam u rijeè tvoju. 43Nemoj uzeti nigda od usta mojih rijeèi istine, jer èekam sudove tvoje. 44I èuvaæu zakon tvoj svagda, dovijeka i bez prestanka. 45Hodiæu slobodno, jer tražim zapovijesti tvoje. 46Govoriæu o otkrivenjima tvojim pred carevima, i neæu se stidjeti. 47Tješiæu se zapovijestima tvojim, koje ljubim. 48Ruke svoje pružam k zapovijestima tvojim, koje ljubim, i razmišljam o naredbama tvojim. 49Opomeni se rijeèi svoje k sluzi svojemu, na koju si mi zapovjedio da se oslanjam. 50U nevolji mojoj tješi me što me rijeè tvoja oživljava. 51Oholi mi se rugaju veoma; ali ja ne otstupam od zakona tvojega. 52Pamtim sudove tvoje od iskona, Gospode, i tješim se. 53Gnjev me obuzima na bezbožnike, koji ostavljaju zakon tvoj. 54Naredbe su tvoje pjesma moja u putnièkom stanu mojem. 55Noæu pominjem ime tvoje, Gospode, i èuvam zakon tvoj. 56To je moje, da èuvam zapovijesti tvoje. 57Dio moj ti si, Gospode; naumio sam èuvati rijeèi tvoje. 58Molim ti se iz svega srca, smiluj se na me po rijeèi svojoj. 59Razmatram putove svoje, i obraæam noge svoje k otkrivenjima tvojim. 60Hitim, i ne zatežem se èuvati zapovijesti tvoje. 61Mreže bezbožnièke opkoliše me, ali zakona tvojega ne zaboravljam. 62U po noæi ustajem da te slavim za pravedne sudove tvoje. 63U zajednici sam sa svima koji se tebe boje i koji èuvaju zapovijesti tvoje. 64Dobrote je tvoje, Gospode, puna sva zemlja; naredbama svojim nauèi me. 65Uèinio si dobro sluzi svojemu, Gospode, po rijeèi svojoj. 66Dobroj misli i znanju nauèi me, jer zapovijestima tvojim vjerujem. 67Prije stradanja svojega lutah, a sad èuvam rijeè tvoju. 68Ti si dobar, i dobro èiniš; nauèi me naredbama svojim. 69Oholi pletu na mene laž, ali se ja svijem srcem držim zapovijesti tvojih. 70Zadriglo je srce njihovo kao salo, a ja se tješim zakonom tvojim. 71Dobro mi je što stradam, da se nauèim naredbama tvojim. 72Miliji mi je zakon usta tvojih nego tisuæe zlata i srebra. 73Ruke tvoje stvorile su me i naèinile me; urazumi me, i nauèiæu se zapovijestima tvojim. 74Koji se tebe boje, vidjeæe me, i radovaæe se što se uzdam u tvoju rijeè. 75Znam da su sudovi tvoji, Gospode, pravedni, i po pravdi me karaš. 76Neka bude dobrota tvoja utjeha moja, kao što si rekao sluzi svojemu. 77Neka doðe k meni milosrðe tvoje, i oživim; jer je zakon tvoj utjeha moja. 78Nek se postide oholi; jer me bez krivice oboriše. Ja razmišljam o zapovijestima tvojim. 79Nek se obrate k meni koji se tebe boje, i koji znadu otkrivenja tvoja. 80Srce moje neka bude savršeno u naredbama tvojim, da se ne postidim. 81Èezne duša moja za spasenjem tvojim, rijeè tvoju èekam. 82Èeznu oèi moje za rijeèju tvojom; govorim: kad æeš me utješiti? 83Postadoh kao mijeh u dimu, ali tvojih naredaba ne zaboravih. 84Koliko æe biti dana sluge tvojega? Kad æeš suditi onima koji me gone? 85Oholi iskopaše mi jamu nasuprot zakonu tvojemu. 86Sve su zapovijesti tvoje istina; bez krivice me gone, pomozi mi. 87Umalo me ne ubiše na zemlji, ali ja ne ostavljam zapovijesti tvojih. 88Po milosti svojoj oživi me, i èuvaæu otkrivenja usta tvojih. 89Dovijeka je, Gospode, rijeè tvoja utvrðena na nebesima, 90Od koljena do koljena istina tvoja; ti si postavio zemlju, i stoji. 91Po tvojoj naredbi sve stoji sad; jer sve služi tebi. 92Da nije zakon tvoj bio utjeha moja, poginuo bih u nevolji svojoj. 93Zapovijesti tvojih neæu zaboraviti dovijeka, jer me njima oživljavaš. 94Ja sam tvoj, pomozi mi, jer tražim zapovijesti tvoje. 95Bezbožnici gledaju da me ubiju; a ja razmišljam o tvojim otkrivenjima. 96Svemu savršenome vidjeh kraj; ali je zapovijest tvoja veoma široka. 97Kako ljubim zakon tvoj! Vas dan mislim o njemu. 98Zapovijest tvoja èini me mudrijega od neprijatelja mojih; jer je sa mnom uvijek. 99Razumniji postah od svijeh uèitelja svojih; jer razmišljam o tvojim otkrivenjima. 100Mudriji sam od staraca; jer zapovijesti tvoje èuvam. 101Od svakoga zloga puta zaustavljam noge svoje, da bih èuvao rijeè tvoju. 102Od naredaba tvojih ne otstupam; jer si me ti nauèio. 103Kako su slatke jeziku mojemu rijeèi tvoje, slaðe od meda ustima mojima! 104Od zapovijesti tvojih postadoh razuman; toga radi mrzim na svaki put lažni. 105Rijeè je tvoja žižak nozi mojoj, i vidjelo stazi mojoj. 106Zakleh se da æu èuvati naredbe pravde tvoje, i izvršiæu. 107Poništen sam veoma, Gospode, oživi me po rijeèi svojoj. 108Neka ti bude ugodna, Gospode, dobrovoljna žrtva usta mojih, i sudovima svojim nauèi me. 109Duša je moja u ruci mojoj neprestano u nevolji; ali zakona tvojega ne zaboravljam. 110Bezbožnici su mi metnuli zamku; ali od zapovijesti tvojih ne zastranih. 111Prisvojih otkrivenja tvoja zavavijek; jer su radost srcu mojemu. 112Privolio sam srce svoje da tvori naredbe tvoje navijek, do kraja. 113Koji prestupaju zakon, ja na njih mrzim, a zakon tvoj ljubim. 114Ti si zaklon moj i štit moj; rijeè tvoju èekam. 115Idite od mene, bezakonici! I èuvaæu zapovijesti Boga svojega. 116Ukrijepi me po rijeèi svojoj i biæu živ, i nemoj me osramotiti u nadanju mom. 117Utvrdi me, i spašæu se, i razmišljaæu o naredbama tvojim bez prestanka. 118Obaraš sve koji otstupaju od naredaba tvojih; jer su pomisli njihove laž. 119Kao gar bacaš sve bezbožnike na zemlji; toga radi omilješe mi otkrivenja tvoja. 120Drkæe od straha tvojega tijelo moje, i sudova tvojih bojim se. 121Èinim sud i pravdu, ne daj me onima koji me gone. 122Odbrani slugu svojega na dobro njegovo, da mi ne èine sile oholi. 123Oèi moje èeznu za spasenjem tvojim i za rijeèju pravde tvoje. 124Uèini sluzi svojemu po milosti svojoj, i naredbama svojim nauèi me. 125Ja sam sluga tvoj; urazumi me, i poznaæu otkrivenja tvoja. 126Vrijeme je da Gospod radi; oboriše zakon tvoj. 127Toga radi ljubim zapovijesti tvoje veæma nego zlato i drago kamenje. 128Toga radi zapovijesti tvoje držim da su vjerne, na svaki put lažni mrzim. 129Divna su otkrivenja tvoja; zato ih èuva duša moja. 130Rijeèi tvoje kad se jave, prosvjetljuju i urazumljuju proste. 131Otvoram usta svoja da odahnem, jer sam žedan zapovijesti tvojih. 132Pogledaj me i smiluj se na me, kao što radiš s onima koji ljube ime tvoje. 133Tvrdi stope moje u rijeèi svojoj, i ne daj nikakome bezakonju da oblada mnom. 134Izbavi me od nasilja ljudskoga, i èuvaæu zapovijesti tvoje. 135Svjetlošæu lica svojega obasjaj slugu svojega, i nauèi me naredbama svojim. 136Oèi moje liju potoke, zato što ne èuvaju zakona tvojega. 137Pravedan si, Gospode, i pravi su sudovi tvoji. 138Javio si pravdu u otkrivenjima svojim, i istinu cijelu. 139Revnost moja jede me, zato što moji neprijatelji zaboraviše rijeèi tvoje. 140Rijeè je tvoja veoma èista, i sluga je tvoj veoma ljubi. 141Ja sam malen i poništen, ali zapovijesti tvojih ne zaboravljam. 142Pravda je tvoja pravda vjeèna, i zakon tvoj istina. 143Tuga i nevolja naðe me, zapovijesti su tvoje utjeha moja. 144Vjeèna je pravda u otkrivenjima tvojim; urazumi me, i biæu živ. 145Vièem iz svega srca: usliši me, Gospode; saèuvaæu naredbe tvoje. 146Prizivam te, pomozi mi; držaæu se otkrivenja tvojih. 147Pretjeèem svanuæe, i vièem; rijeè tvoju èekam. 148Pretjeèu oèi moje jutrenju stražu, da bih razmišljao o rijeèi tvojoj. 149Èuj glas moj po milosti svojoj, Gospode; po sudu svojemu oživi me. 150Prikuèuju se koji ljube bezakonje; udaljili su se od zakona tvojega. 151Ti si blizu, Gospode, i sve su zapovijesti tvoje istina. 152Odavna znam za otkrivenja tvoja, da si ih postavio zavavijek. 153Pogledaj nevolju moju, i izbavi me, jer ne zaboravljam zakona tvojega. 154Primi se stvari moje, i odbrani me; po rijeèi svojoj oživi me. 155Daleko je od bezbožnika spasenje, jer se ne drže naredaba tvojih. 156Milosrðe je tvoje, Gospode, veliko; po pravome sudu svom oživi me. 157Mnogo je protivnika mojih i neprijatelja mojih; ali ja ne otstupam od otkrivenja tvojih. 158Vidim odmetnike, i mrsko mi je; jer ne èuvaju rijeèi tvoje. 159Gledaj, kako ljubim zapovijesti tvoje, Gospode, po milosti svojoj oživi me. 160Osnova je rijeèi tvoje istina, i vjeèan je svaki sud pravde tvoje. 161Knezovi me gone ni za što, ali se srce moje boji rijeèi tvoje. 162Radujem se rijeèi tvojoj kao onaj koji zadobije velik plijen. 163Mrzim na laž i gadim se na nju, ljubim zakon tvoj. 164Sedam puta na dan hvalim te za sudove pravde tvoje. 165Velik mir imaju oni koji ljube zakon tvoj, i u njih nema spoticanja. 166Èekam spasenje tvoje, Gospode, i zapovijesti tvoje izvršujem. 167Duša moja èuva otkrivenja tvoja, i ja ih ljubim veoma. 168Èuvam zapovijesti tvoje i otkrivenja; jer su svi putovi moji pred tobom. 169Neka izaðe tužnjava moja preda te, Gospode! Po rijeèi svojoj urazumi me. 170Neka doðe moljenje moje preda te! Po rijeèi svojoj izbavi me. 171Usta æe moja pjevati hvalu, kad me nauèiš naredbama svojim. 172Jezik æe moj kazivati rijeè tvoju, jer su sve zapovijesti tvoje pravedne. 173Neka mi bude ruka tvoja u pomoæi; jer mi omilješe zapovijesti tvoje; 174Žedan sam spasenja tvojega, Gospode, i zakon je tvoj utjeha moja. 175Neka živi duša moja i tebe hvali, i sudovi tvoji neka mi pomogu. 176Zaðoh kao ovca izgubljena: traži slugu svojega; jer zapovijesti tvojih ne zaboravih.

120

1Ka Gospodu zavikah u nevolji svojoj, i usliši me. 2Gospode! izbavi dušu moju od usta lažljivijeh i od jezika lukavoga. 3Šta æe ti dati i šta æe ti prinijeti jezik lukavi? 4On je kao oštre strijele u jakoga, kao ugljevlje smrekovo. 5Teško meni kad sam tuðin kod Meseha, živim kod šatora Kidarskih. 6Dugo je živjela duša moja s onima koji mrze na mir. 7Ja sam miran; ali kad stanem govoriti, u njih je rat.

121

1Podižem oèi svoje ka gorama, odakle mi dolazi pomoæ. 2Pomoæ je meni od Gospoda, koji je stvorio nebo i zemlju. 3Neæe dati da popuzne noga tvoja; ne drijemlje èuvar tvoj. 4Gle, ne drijemlje i ne spava èuvar Izrailjev. 5Gospod je èuvar tvoj, Gospod je sjen tvoj, on ti je s desne strane. 6Danju te neæe sunce ubiti ni mjesec noæu. 7Gospod æe te saèuvati od svakoga zla, saèuvaæe dušu tvoju Gospod. 8Gospod æe èuvati ulazak tvoj i izlazak tvoj, otsad i dovijeka.

122

1Obradovah se kad mi rekoše: hajdemo u dom Gospodnji! 2Evo, stoje noge naše na vratima tvojim, Jerusalime! 3Jerusalim je izidan, kao grad sliven u jednu zgradu. 4Onamo idu plemena, plemena Gospodnja, po naredbi Izrailjevoj da slave ime Gospodnje. 5Ondje stoje prijestoli sudski, prijestoli doma Davidova. 6Ištite mira Jerusalimu; neka bude dobro onima koji ljube tebe! 7Neka bude mir oko zidova tvojih, i èestitost u dvorima tvojim! 8Radi braæe svoje, i prijatelja svojih govorim: mir ti! 9Radi doma Gospoda Boga našega želim ti dobro.

123

1K tebi podižem oèi svoje, koji živiš na nebesima! 2Kao što su oèi slugama uprte u ruku gospodara njihovijeh, kao oèi sluškinjine u ruku gospoðe njezine, tako su oèi naše u Gospoda Boga našega, dok se smiluje na nas. 3Smiluj se na nas, Gospode, smiluj se na nas, jer smo se dovoljno napitali sramote; 4Dovoljno se napitala duša naša ruga od ponositijeh, i sramote od oholijeh.

124

1Da nije bio Gospod s nama, neka reèe Izrailj, 2Da nije bio Gospod s nama, kad ljudi ustaše na nas, 3Žive bi nas proždrli, kad se raspali gnjev njihov na nas; 4Potopila bi nas voda, rijeka bi pokrila dušu našu; 5Pokrila bi dušu našu silna voda. 6Blagosloven Gospod, koji nas ne dade zubima njihovijem da nas rastržu! 7Duša se naša izbavi kao ptica iz zamke lovaèke; zamka se raskide, i mi se izbavismo. 8Pomoæ je naša u imenu Gospodnjem, koji je stvorio nebo i zemlju.

125

1Ko se uzda u Gospoda, on je kao gora Sion, ne pomješta se, ostaje dovijeka. 2Oko Jerusalima su gore, i Gospod je oko naroda svojega otsad i dovijeka. 3Jer neæe ostati skiptar bezbožnièki nad dijelom pravednièkim, da ne bi pravednici pružili ruke svoje na bezakonje. 4Uèini, Gospode, dobro dobrima i onima koji su prava srca. 5A koji svræu na krive pute, otjeraæe Gospod s onima koji èine bezakonje. Mir Izrailju!

126

1Kad vraæaše Gospod roblje Sionsko, bijasmo kao u snu. 2Tada usta naša bijahu puna radosti, i jezik naš pjevanja. Tada govorahu po narodima: veliko djelo èini Gospod na njima. 3Veliko djelo èini Gospod na nama; razveselismo se. 4Vraæaj, Gospode, roblje naše, kao potoke na sasušenu zemlju. 5Koji su sa suzama sijali, neka žanju s pjevanjem. 6Ide i plaèe koji nosi sjeme da sije; poæi æe s pjesmom noseæi snopove svoje.

127

1Ako Gospod neæe graditi doma, uzalud se muèe koji ga grade; ako neæe Gospod èuvati grada, uzalud ne spava stražar. 2Uzalud ranite, dockan liježete, jedete hljeb umorni; milome svojemu on daje san. 3Evo našljedstva od Gospoda: djeca, porod je dar od njega. 4Što su strijele u ruci jakome, to su sinovi mladi. 5Blago èovjeku koji je njima napunio tul svoj! Neæe se osramotiti kad se stanu razgovarati s neprijateljima na vratima.

128

1Blago svakome, koji se boji Gospoda, koji hodi putovima njegovijem! 2Jer æe jesti od trudova ruku svojih. Blago tebi, i dobro ti je. 3Žena je tvoja kao rodna loza usred doma tvojega; sinovi tvoji kao grane maslinove oko stola tvojega. 4Gle, tako æe biti blagosloven èovjek koji se boji Gospoda. 5Blagosloviæe te Gospod sa Siona, i gledaæeš dobro Jerusalimsko u sve dane života svojega; 6Vidjeæeš sinove u sinova svojih. Mir Izrailju!

129

1Mnogo mi dosaðivaše od mladosti moje, neka reèe Izrailj, 2Mnogo mi dosaðivaše od mladosti moje, ali me ne svladaše. 3Na leðima mojim oraše oraèi, i vodiše duge brazde svoje. 4Gospod je pravedan; isijeèe konopce bezbožnièke. 5Postidjeæe se, odbiæe se svi koji nenavide Sion. 6Biæe kao trava na krovovima, koja se sasušuje prije nego se poèupa, 7Od koje neæe žetelac napuniti ruke svoje, niti naruèja svojega vezilac; 8I koji prolaze neæe reæi: “Blagoslov Gospodnji na vama! blagosiljamo vas imenom Gospodnjim.”

130

1Iz dubine vièem k tebi, Gospode! 2Gospode! èuj glas moj. Neka paze uši tvoje na glas moljenja mojega. 3Ako æeš na bezakonje gledati, Gospode: Gospode, ko æe ostati? 4Ali je u tebe praštanje, da bi te se bojali. 5Èekam Gospoda; èeka duša moja; uzdam se u rijeè njegovu. 6Duša moja èeka Gospoda veæma nego straže jutrnje, koje straže jutrom. 7Neka èeka Izrailj Gospoda; jer je u Gospoda milost, i velik je u njega otkup. 8I on æe otkupiti Izrailja od svijeh bezakonja njegovijeh.

131

1Gospode! ne nadima se srce moje, niti se uznose oèi moje; niti idem na veliko, ni na ono što je više od mene. 2Smjeran sam i krotak dušom svojom, kao dijete kraj matere; kao dijete duša je moja u meni. 3Nek se uzda Izrailj u Gospoda otsad i dovijeka.

132

1Opomeni se, Gospode, Davida i sve smjernosti njegove, 2Kako se kunijaše Gospodu, i zavjetovaše Bogu Jakovljevu: 3“Neæu uæi u šator doma svojega, niti æu leæi na postelju odra svojega; 4Neæu dati sna oèima svojima, ni vjeðama svojima drijema; 5Dok ne naðem mjesta Gospodu, stana Bogu Jakovljevu.” 6Evo, èusmo da je u Jefremovoj zemlji, naðosmo ga na poljima Kirijat-Jarimskim. 7Uðimo u stan njegov, poklonimo se podnožju nogu njegovijeh. 8Stani, Gospode, na poèivalištu svojem, ti i kovèeg sile tvoje. 9Sveštenici tvoji nek se obuku u pravdu, i sveci tvoji nek se raduju. 10Radi Davida sluge svojega nemoj odvratiti lica od pomazanika svojega. 11Zakle se Gospod Davidu u istini, od koje neæe otstupiti; od poroda tvojega posadiæu na prijestolu tvojemu. 12Ako sinovi tvoji ušèuvaju zavjet moj i otkrivenja moja kojima æu ih nauèiti, onda æe i sinovi njihovi dovijeka sjedjeti na prijestolu svom. 13Jer je izabrao Gospod Sion, i omilje mu živjeti na njemu. 14Ovo je poèivalište moje uvijek, ovdje æu se naseliti; jer mi je omiljelo. 15Hranu æu njegovu blagosloviti, nište njegove nasitiæu hljeba. 16Sveštenike æu njegove obuæi u spasenje, i sveti æe se njegovi radovati. 17Tu æu uèiniti da uzraste rog Davidu, postaviæu vidjelo pomazaniku svojemu. 18Neprijatelje æu njegove obuæi u sramotu; a na njemu æe cvjetati vijenac njegov.

133

1Kako je lijepo i krasno kad sva braæa žive zajedno! 2Kao dobro ulje na glavi, koje se staèe na bradu, bradu Aronovu, koje se staèe na skut od haljine njegove; 3Kao rosa na Ermonu, koja slazi na gore Sionske. Jer je ondje utvrdio Gospod blagoslov i život dovijeka.

134

1Sad blagosiljajte Gospoda, sve sluge Gospodnje, koje stojite u domu Gospodnjem noæu. 2Podignite ruke svoje k svetinji, i blagosiljajte Gospoda. 3Blagosloviæe te sa Siona Gospod, koji je stvorio nebo i zemlju.

135

1Hvalite ime Gospodnje, hvalite, sluge Gospodnje, 2Koji stojite u domu Gospodnjem, u dvorima doma Boga našega. 3Hvalite Gospoda, jer je dobar Gospod; pojte imenu njegovu, jer je slatko. 4Jer Jakova izabra sebi Gospod, Izrailja za dostojanje svoje. 5Jer poznah da je velik Gospod, i Gospod naš svrh svijeh bogova. 6Što god hoæe, sve Gospod èini, na nebesima i na zemlji, u morima i u svima bezdanima. 7Izvodi oblake od kraja zemlje, munje èini usred dažda, izvodi vjetar iz staja njegovijeh. 8On pobi prvence u Misiru od èovjeka do živinèeta. 9Pokaza znake i èudesa usred tebe, Misire, na Faraonu i na svijem slugama njegovijem. 10Pobi narode velike, i izgubi careve jake: 11Siona, cara Amorejskoga, i Oga, cara Vasanskoga, i sva carstva Hananska; 12I dade zemlju njihovu u dostojanje, u dostojanje Izrailju, narodu svojemu. 13Gospode! ime je tvoje vjeèno; Gospode! spomen je tvoj od koljena do koljena. 14Jer æe suditi Gospod narodu svojemu, i na sluge svoje smilovaæe se. 15Idoli su neznabožaèki srebro i zlato, djelo ruku èovjeèijih; 16Usta imaju, a ne govore; oèi imaju, a ne vide; 17Uši imaju, a ne èuju; niti ima dihanja u ustima njihovijem. 18Kakvi su oni onaki su i oni koji ih grade, i svi koji se uzdaju u njih. 19Dome Izrailjev, blagosiljaj Gospoda; dome Aronov, blagosiljaj Gospoda; 20Dome Levijev, blagosiljaj Gospoda; koji se bojite Gospoda, blagosiljajte Gospoda. 21Blagosloven Gospod na Sionu, koji živi u Jerusalimu! Aliluja!

136

1Slavite Gospoda, jer je dobar; jer je dovijeka milost njegova; 2Slavite Boga nad bogovima; jer je dovijeka milost njegova. 3Slavite gospodara nad gospodarima; jer je dovijeka milost njegova; 4Onoga, koji jedan tvori èudesa velika; jer je dovijeka milost njegova; 5Koji je stvorio nebesa premudro; jer je dovijeka milost njegova; 6Utvrdio zemlju na vodi; jer je dovijeka milost njegova; 7Stvorio velika vidjela; jer je dovijeka milost njegova; 8Sunce, da upravlja danom; jer je dovijeka milost njegova; 9Mjesec i zvijezde, da upravljaju noæu; jer je dovijeka milost njegova; 10Koji pobi Misir u prvencima njegovijem; jer je dovijeka milost njegova; 11Izvede iz njega Izrailja; jer je dovijeka milost njegova; 12Rukom krjepkom i mišicom podignutom; jer je dovijeka milost njegova; 13Koji razdvoji Crveno More; jer je dovijeka milost njegova; 14I provede Izrailja kroz sred njega; jer je dovijeka milost njegova; 15A Faraona i vojsku njegovu vrže u More Crveno; jer je dovijeka milost njegova; 16Prevede narod svoj preko pustinje; jer je dovijeka milost njegova; 17Pobi careve velike; jer je dovijeka milost njegova; 18I izgubi careve znatne; jer je dovijeka milost njegova; 19Siona cara Amorejskoga; jer je dovijeka milost njegova; 20I Oga cara Vasanskoga; jer je dovijeka milost njegova; 21I dade zemlju njihovu u dostojanje; jer je dovijeka milost njegova; 22U dostojanje Izrailju, sluzi svojemu; jer je dovijeka milost njegova; 23Koji nas se opomenu u poniženju našem; jer je dovijeka milost njegova; 24I izbavi nas od neprijatelja naših; jer je dovijeka milost njegova; 25Koji daje hranu svakomu tijelu; jer je dovijeka milost njegova; 26Slavite Boga nebeskoga; jer je dovijeka milost njegova.

137

1Na vodama Vavilonskim sjeðasmo i plakasmo opominjuæi se Siona. 2O vrbama sred njega vješasmo harfe svoje. 3Ondje iskahu koji nas zarobiše da pjevamo, i koji nas oboriše da se veselimo: “pjevajte nam pjesmu Sionsku.” 4Kako æemo pjevati pjesmu Gospodnju u zemlji tuðoj? 5Ako zaboravim tebe, Jerusalime, neka me zaboravi desnica moja. 6Neka prione jezik moj za usta moja, ako tebe ne uspamtim, ako ne uzdržim Jerusalima svrh veselja svojega. 7Napomeni, Gospode, sinovima Edomovijem dan Jerusalimski, kad govoriše: raskopajte, raskopajte ga do temelja. 8Kæeri Vavilonska, krvnico, blago onome ko ti plati za djelo koje si nama uèinila! 9Blago onome koji uzme i razbije djecu tvoju o kamen.

138

1Slavim te, Gospode, od svega srca svojega, pred bogovima pjevam tebi. 2Poklanjam se pred svetom crkvom tvojom, i slavim ime tvoje, za dobrotu tvoju i za istinu tvoju; jer si po svakom imenu svom podigao rijeè svoju. 3U dan, u koji zazvah, ti si me uslišio, dunuo slobodu u dušu moju. 4Slaviæe te, Gospode, svi carevi zemaljski, kad èuju rijeèi usta tvojih; 5I pjevaæe putove Gospodnje, jer je velika slava Gospodnja. 6Jer je visok Gospod, i vidi niskoga, i visokoga izdaleka poznaje. 7Ako poðem u tuzi, ti æeš me oživiti; na zloæu neprijatelja mojih pružiæeš ruku svoju i zakloniæe me desnica tvoja. 8Gospod æe svršiti za mene. Gospode! milost je tvoja dovijeka; djela ruku svojih ne ostavljaj.

139

1Gospode! ti me kušaš i znaš. 2Ti znaš kad sjedem i kad ustanem; ti znaš pomisli moje izdaleka; 3Kad hodim i kad se odmaram, ti si oko mene, i sve putove moje vidiš. 4Još nema rijeèi na jeziku mom, a ti, Gospode, gle, veæ sve znaš. 5Sastrag i sprijed ti si me zaklonio, i stavio na me ruku svoju. 6Èudno je za me znanje tvoje, visoko, ne mogu da ga dokuèim. 7Kuda bih otišao od duha tvojega, i od lica tvojega kuda bih utekao? 8Da izaðem na nebo, ti si ondje. Da siðem u pakao, ondje si. 9Da se dignem na krilima od zore, i preselim se na kraj mora: 10I ondje æe me ruka tvoja voditi, i držati me desnica tvoja. 11Da reèem: da ako me mrak sakrije; ali je i noæ kao vidjelo oko mene. 12Ni mrak neæe zamraèiti od tebe, i noæ je svijetla kao dan: mrak je kao vidjelo. 13Jer si ti stvorio što je u meni, sastavio si me u utrobi matere moje. 14Hvalim te, što sam divno sazdan. Divna su djela tvoja, i duša moja to zna dobro. 15Nijedna se kost moja nije sakrila od tebe, ako i jesam sazdan tajno, otkan u dubini zemaljskoj. 16Zametak moj vidješe oèi tvoje, u knjizi je tvojoj sve to zapisano, i dani zabilježeni, kad ih još nije bilo nijednoga. 17Kako su mi nedokuèljive pomisli tvoje, Bože! Kako im je velik broj! 18Da ih brojim, više ih je nego pijeska. Kad se probudim, još sam s tobom. 19Da hoæeš, Bože, ubiti bezbožnika! Krvopije, idite od mene. 20Oni govore ružno na tebe; uzimaju ime tvoje uzalud neprijatelji tvoji. 21Zar da ne mrzim na one, koji na te mrze, Gospode, i da se ne gadim na one koji ustaju na tebe? 22Punom mrzošæu mrzim na njih; neprijatelji su mi. 23Okušaj me, Bože, i poznaj srce moje, ispitaj me, i poznaj pomisli moje. 24I vidi jesam li na zlu putu, i vodi me na put vjeèni.

140

1Izbavi me, Gospode, od èovjeka zloga, saèuvaj me od nasilnika, 2Koji pomišljaju zlo u srcu i svaki dan podižu rat; 3Oštre jezik svoj kao zmija, jed je aspidin u ustima njihovijem. 4Saèuvaj me, Bože, od ruku bezbožnièkih, od nasilnika sahrani me, koji misle da potkinu noge moje. 5Oholi mi namjestiše zamke i prugla, metnuše mi mrežu na put, preðu razapeše mi. 6Rekoh Gospodu: ti si Bog moj, usliši, Gospode, glas moljenja mojega. 7Gospode, Gospode, krjepki spasitelju moj, zakloni glavu moju u dan ratni! 8Ne daj, Gospode, bezbožniku što želi, ne daj mu da dokuèi što je naumio, da se ne uznose. 9Otrov onijeh što su oko mene, pogibao usta njihovijeh neka se obrati na njih. 10Neka padne na njih živo ugljevlje; neka ih on baci u oganj, u propasti, da ne ustanu. 11Èovjek jezièan neæe se utvrditi na zemlji, nepravednoga æe zloæa uvaliti u pogibao. 12Znam da æe Gospod pokazati pravdu nevoljnome i pravicu ubogima. 13Da! pravedni æe slaviti ime tvoje, pravi æe ostati pred licem tvojim.

141

1Gospode, vièem k tebi, pohiti k meni, èuj glas moljenja mojega, kad vièem k tebi. 2Nek izaðe molitva moja kao kad pred lice tvoje, dizanje ruku mojih kao prinos veèernji. 3Postavi, Gospode, stražu kod jezika mojega, èuvaj vrata usta mojih. 4Ne daj srcu mojemu da zastrani na zle pomisli, da èini djela bezbožna s ljudima koji postupaju nepravedno; i da ne okusim sladosti njihovijeh. 5Neka me bije pravednik, to je milost; neka me kara, to je ulje za glavu moju; glava moja neæe odbaciti, ako æe i više; nego je molitva moja protiv zloæe njihove. 6Rasuše se po kamenijem vrletima sudije njihove, i èuše rijeèi moje kako su blage. 7Kao kad ko sijeèe i teše, tako se razletješe kosti naše do èeljusti paklenijeh. 8Ali su k tebi, Gospode, Gospode, upravljene oèi moje, u tebe se uzdam, nemoj odbaciti duše moje. 9Saèuvaj me od zamke, koju mi metnuše, od lukavstva onijeh, koji èine bezakonje. 10Pašæe u mreže svoje bezbožnici, a ja æu jedan proæi.

142

1Glasom svojim ka Gospodu vièem, glasom svojim Gospodu se molim. 2Izlivam pred njim moljenje svoje, tugu svoju pred njim kazujem, 3Kad iznemogne u meni duh moj. Ti znaš stazu moju. Na putu, kojim hodim, sakriše mi zamku. 4Pogledam nadesno, i vidim da me niko ne zna; nestade mi utoèišta, niko ne mari za dušu moju. 5Vièem k tebi, Gospode; velim: ti si utoèište moje, dio moj na zemlji živijeh. 6Èuj tužnjavu moju; jer se muèim veoma. Izbavi me od onijeh koji me gone, jer su jaèi od mene. 7Izvedi iz tamnice dušu moju, da slavim ime tvoje. Oko mene æe se skupiti pravednici, kad mi uèiniš dobro.

143

1Gospode, usliši molitvu moju, primi moljenje moje po istini svojoj, usliši me po pravdi svojoj. 2I ne idi na sud sa slugom svojim, jer se neæe opravdati pred tobom niko živ. 3Neprijatelj goni dušu moju, gazi u prah život moj, posaðuje me u mrak, kao davno pomrle. 4Trne u meni duh moj, nestaje u meni srca mojega. 5Pominjem dane stare, prebrajam sve poslove tvoje, razmišljam o djelima ruku tvojih. 6Pružam k tebi ruke svoje; duša je moja kao suha zemlja pred tobom. 7Pohitaj, usliši me; Gospode, nestaje duha mojega, nemoj odvratiti lica svojega od mene; jer æu biti kao oni koji odlaze u grob. 8Rano mi javi milost svoju, jer se u tebe uzdam. Pokaži mi put, kojim da idem, jer k tebi podižem dušu svoju. 9Izbavi me od neprijatelja mojih, Gospode, k tebi pritjeèem. 10Nauèi me tvoriti volju tvoju, jer si ti Bog moj; duh tvoj blagi neka me vodi po stazi pravoj. 11Imena radi svojega, Gospode, oživi me, po pravdi svojoj izvedi iz muke dušu moju. 12I po milosti svojoj istrijebi neprijatelje moje, i pogubi sve koji muèe dušu moju, jer sam tvoj sluga.

144

1Blagosloven Gospod, grad moj, koji uèi ruke moje boju, prste moje ratu, 2Dobrotvor moj i ograda moja, utoèište moje i izbavitelj moj, štit moj, onaj, u koga se uzdam, koji mi pokorava narod moj. 3Gospode! šta je èovjek, te znaš za nj, i sin smrtnoga, te ga paziš? 4Èovjek je kao ništa; dani su njegovi kao sjen, koji prolazi. 5Gospode! savij nebesa svoja, i siði; dotakni se gora, i zadimiæe se. 6Sijevni munjom, i razagnaj ih; pusti strijele svoje, i raspi ih. 7Pruži ruku svoju s visine, izbavi me i izvadi me iz vode velike, iz ruku tuðinaca, 8Kojih usta govore ništave stvari, i kojih je desnica desnica lažna. 9Bože! pjesmu novu pjevaæu ti, u psaltir od deset žica udaraæu tebi, 10Koji daješ spasenje carevima, i Davida slugu svojega izbavljaš od ljutoga maèa. 11Izbavi me i otmi me iz ruke tuðinaca, kojih usta govore ništave stvari, i kojih je desnica desnica lažna. 12Sinovi naši neka budu kao bilje, koje veselo odraste u mladosti; kæeri naše kao stupovi prekrasno izraðeni u dvoru; 13Žitnice naše pune, obilne svakim žitom; ovce naše nek se množe na tisuæe i na sto tisuæa po stanovima našim. 14Volovi naši neka budu tovni; neka ne bude napadanja, ni bježanja, ni tužnjave po ulicama našim. 15Blago narodu, u kojega je sve ovako! Blago narodu, u kojega je Gospod Bog!

145

1Uzvišivaæu te, Bože moj, care moj, blagosiljaæu ime tvoje od vijeka do vijeka. 2Svaki æu te dan blagosiljati, i hvaliæu ime tvoje dovijeka i bez prestanka. 3Velik je Gospod, i valja ga slaviti, i velièanstvo njegovo ne može se dosegnuti. 4Od koljena do koljena hvaliæe djela tvoja, i silu tvoju kazivati. 5O visokoj slavi tvojega velièanstva, i o divnim djelima tvojim razmišljam. 6Pripovijedaæe silu èudesa tvojih, i ja æu velièanstvo tvoje kazivati. 7Hvaliæe veliku dobrotu tvoju i pravdu tvoju pjevaæe. 8Podatljiv je i milosrdan Gospod, dugo trpi i velike je milosti. 9Dobar je Gospod prema svima, i žalostiv na sva djela svoja. 10Neka te slave, Gospode, sva djela tvoja, i sveci tvoji neka te blagosiljaju. 11Neka kazuju slavu carstva tvojega, i silu tvoju pripovijedaju. 12Da bi javili sinovima ljudskim silu tvoju, i visoku slavu carstva tvojega. 13Carstvo je tvoje carstvo svijeh vijekova, i vlada tvoja na sva koljena. 14Gospod prihvata sve koji padaju, i ispravlja sve pognute. 15Oèi su svijeh k tebi upravljene, i ti im daješ hranu na vrijeme; 16Otvoraš ruku svoju, i sitiš svašta živo po želji. 17Pravedan je Gospod u svijem putovima svojim, i svet u svijem djelima svojim. 18Gospod je blizu svijeh koji ga prizivaju, svijeh, koji ga prizivaju u istini. 19Želju ispunja onima koji ga se boje, tužnjavu njihovu èuje, i pomaže im. 20Èuva Gospod sve koji ga ljube, a bezbožnike sve æe istrijebiti. 21Hvalu Gospodu neka govore usta moja, i neka blagosilja svako tijelo sveto ime njegovo uvijek i bez prestanka.

146

1Hvali, dušo moja, Gospoda. 2Hvaliæu Gospoda za života svojega, pjevaæu Bogu svojemu dok me je god. 3Ne uzdajte se u knezove, u sina èovjeèijega, u kojega nema pomoæi. 4Iziðe iz njega duh, i vrati se u zemlju svoju: taj dan propadnu sve pomisli njegove. 5Blago onome, kojemu je pomoænik Bog Jakovljev, kojemu je nadanje u Gospodu, Bogu njegovu, 6Koji je stvorio nebo i zemlju, more i sve što je u njima; koji drži vjeru uvijek, 7Èini sud onima, kojima se èini krivo; daje hranu gladnima. Gospod driješi svezane, 8Gospod otvora oèi slijepcima, podiže oborene, Gospod ljubi pravednike. 9Gospod èuva došljake, pomaže siroti i udovici; a put bezbožnièki prevraæa. 10Gospod je car dovijeka, Bog tvoj, Sione, od koljena do koljena. Aliluja.

147

1Hvalite Gospoda, jer je slatko pjevati Boga našega, jer blagome prilikuje hvala. 2Gospod zida Jerusalim, sabira rasijane sinove Izrailjeve; 3Iscjeljuje one koji su skrušena srca, i lijeèi tuge njihove; 4Izbraja mnoštvo zvijezda, i sve ih zove imenom. 5Velik je Gospod naš i velika je krjepost njegova, i razumu njegovu nema mjere. 6Prihvata smjerne Gospod, a bezbožne ponižava do zemlje. 7Redom pjevajte Gospodu hvalu, udarajte Bogu našemu u gusle. 8On zastire nebo oblacima, sprema zemlji dažd, èini te raste na gorama trava; 9Daje stoci piæu njezinu, i vraniæima, koji vièu k njemu. 10Ne mari za silu konjsku, niti su mu mili kraci èovjeèiji. 11Mili su Gospodu oni koji ga se boje, koji se uzdaju u milost njegovu. 12Slavi, Jerusalime, Gospoda; hvali Boga svojega, Sione! 13Jer on utvrðuje prijevornice vrata tvojih, blagosilja sinove tvoje u tebi. 14Ograðuje meðe tvoje mirom, nasiæava te jedre pšenice. 15Šalje govor svoj na zemlju, brzo teèe rijeè njegova. 16Daje snijeg kao vunu, sipa inje kao pepeo. 17Baca grad svoj kao zalogaje, pred mrazom njegovijem ko æe ostati? 18Pošlje rijeè svoju, i sve se raskravi; dune duhom svojim, i poteku vode. 19On je javio rijeè svoju Jakovu, naredbe i sudove svoje Izrailju. 20Ovo nije uèinio nijednome drugom narodu, i sudova njegovijeh oni ne znaju. Aliluja!

148

1Hvalite Gospoda na nebesima, hvalite ga na visini. 2Hvalite ga, svi anðeli njegovi, hvalite ga, sve vojske njegove! 3Hvalite ga, sunce i mjeseèe, hvalite ga, sve zvijezde sjajne! 4Hvalite ga, nebesa nad nebesima i vodo nad nebesima! 5Neka hvale ime Gospodnje, jer on zapovjedi i stvoriše se. 6Postavi ih zasvagda i zavavijek, dade naredbu, koja neæe proæi. 7Hvalite Gospoda na zemlji, velike ribe i sve bezdane; 8Oganj i grad, snijeg i magla, vjetar silni, koji izvršuje rijeè njegovu, 9Gore i svi humovi, rodna drveta i svi kedri, 10Zvijeri i sva stoka, bubine i ptice krilate, 11Carevi zemaljski i svi narodi, knezovi i sve sudije zemaljske, 12Momci i djevojke, starci i djeca, 13Neka hvale ime Gospodnje; jer je samo njegovo ime uzvišeno, slava njegova na zemlji i na nebu. 14On je uzvisio rog naroda svojega, slavu svijeh svetaca svojih, sinova Izrailjevih, naroda, koji je blizu njega.

149

1Pojte Gospodu pjesmu novu; hvala da mu je na saboru svetijeh. 2Neka se veseli Izrailj o stvoritelju svom, sinovi Sionski nek se raduju o caru svom. 3Neka hvale ime njegovo poklikujuæi, u bubanj i gusle neka mu udaraju. 4Jer je mio Gospodu narod njegov, ukrašava smjerne spasavajuæi ih. 5Nek se vesele sveci u slavi, i nek se raduju na posteljama svojim. 6Slava je Božija u ustima njihovijem, i maè s obje strane oštar u ruci njihovoj, 7Da se osvete narodima, i pokaraju plemena; 8Da svežu careve njihove u lance, i vlastelu njihovu u okove gvozdene, 9I izvrše na njima napisani sud. Ova je èast svima svecima njegovijem. Aliluja!

150

1Hvalite Boga u svetinji njegovoj, hvalite ga na tvrði slave njegove. 2Hvalite ga prema sili njegovoj, hvalite ga prema visokome velièanstvu njegovu. 3Hvalite ga uz glas trubni, hvalite ga uz psaltir i gusle. 4Hvalite ga s bubnjem i veseljem, hvalite ga uz žice i organ. 5Hvalite ga uz jasne kimvale, hvalite ga uz kimvale gromovne. 6Sve što diše neka hvali Gospoda! Aliluja!