Књига пророка Јоне

1

Јона бежи од ГОСПОДА

1 Реч ГОСПОДЊА дође Јони сину Амитајевом: 2 »Спреми се и иди у велики град Ниниву и проповедај против њега, јер сам чуо за његова злодела.«

3 Али Јона крену да бежи од ГОСПОДА и запути се у Таршиш. Сиђе до Јопе, где нађе лађу која је пловила за Таршиш. Пошто је платио за пут, сиђе у лађу и отплови према Таршишу, не би ли побегао од ГОСПОДА.

4 Тада ГОСПОД посла силан ветар на море, па се диже толико жестока олуја да је лађа била у опасности да се разбије. 5 Сви морнари се уплашише, па сваки завапи своме богу, а и товар бацише у море да олакшају лађу. А Јона је био сишао у потпалубље, где је легао и чврсто заспао.

6 Капетан му приђе и рече: »Како можеш да спаваш? Устани и помоли се своме богу! Можда ће тај бог обратити пажњу на нас, па нећемо пропасти.«

7 Тада морнари рекоше један другом: »Хајде да бацимо коцку, да откријемо због кога нас је снашла ова несрећа.«

Тако бацише коцку, и она паде на Јону.

8 Они га упиташе: »Кажи нам, због кога нас је снашла ова несрећа? Којим се послом бавиш? Одакле си? Из које си земље и из ког народа?«

9 Он им одговори: »Ја сам Јеврејин и клањам се ГОСПОДУ, Богу неба+ 1,9 клањам … неба Дословно: бојим се Јахвеа (ГОСПОДА), Бога неба., који је начинио море и копно.«

10 Сазнавши од њега да бежи од ГОСПОДА, силно се уплашише и упиташе га: »Зашто си то учинио?«

11 А море је постајало све узбурканије, па га они упиташе: »Шта да учинимо с тобом да би нам се море смирило?«

12 »Дигните ме и баците у море«, одврати он, »па ће се море смирити. Знам да сам ја крив што вас је захватила ова жестока олуја.«

13 Људи покушаше да одвеслају назад према копну, али нису могли, јер је море било све узбурканије.

14 Тада завапише ГОСПОДУ: »ГОСПОДЕ, молимо те, не дај да погинемо због тога што ћемо овоме човеку одузети живот! Не сматрај нас кривима за проливање недужне крви, јер ти си, ГОСПОДЕ, учинио како ти се свидело.«

15 Потом узеше Јону и бацише га у море, и море престаде да бесни. 16 Они се збога тога силно уплашише ГОСПОДА, па му принеше клану жртву и заветоваше му се.

17 А ГОСПОД одреди једну велику рибу да прогута Јону, и Јона три дана и три ноћи проведе у рибљој утроби.

2

Јонина молитва

1 Јона се из рибље утробе помоли ГОСПОДУ, своме Богу, 2 говорећи:

»Из своје невоље завапих ГОСПОДУ,

и он ме услиши.

Из утробе Шеола позвах у помоћ,

и ти чу мој глас.

3 У дубине си ме бацио,

у само срце морâ,

где ме окружише струје

и твоји таласи и валови поклопише.

4 Рекох: ‚Отеран сам из твога присуства.‘

Ипак поглед упирем ка твоме светом Храму.

5 Воде ме прекрише до грла,

дубине опколише,

морска трава око главе ми се омота.

6 До корења планина потонух,

до земље чије се двери затварају довека.

Али ти ме живога изведе из гробне јаме,

ГОСПОДЕ, Боже мој.

7 Када ме је живот напуштао,

сетих те се, ГОСПОДЕ,

и моја молитва к теби се уздиже,

према твоме светом Храму.

8 Они који се држе ништавних идола,

своју приврженост одбацују.

9 А ја ћу ти принети клану жртву

уз песму захвалницу,

испунити завет који сам дао.

Спасење долази од ГОСПОДА.«

10 Тада ГОСПОД заповеди риби, и она избљува Јону на копно.

3

Јона се покорава ГОСПОДУ

1 Реч ГОСПОДЊА дође Јони други пут: 2 »Спреми се и иди у велики град Ниниву и објави му поруку коју сам ти дао.«

3 И Јона послуша реч ГОСПОДЊУ и спреми се и оде у Ниниву. Нинива је била толико велик град да је требало три дана хода да се кроз њу прође.

4 Првога дана Јона крену кроз град, објављујући: »Још четрдесет дана и Нинива ће бити разорена.«

5 Нинивљани повероваше Богу, па прогласише пост и сви се, од највећег до најмањег, обукоше у кострет. 6 Када је вест стигла до цара Ниниве, он устаде са свога престола, скину своје царско рухо и обуче се у кострет, па седе у прашину.

7 Онда цар разасла проглас по Ниниви:

»Цар и његови великаши наређују:

»Ниједан човек ни животиња од крупне и ситне стоке не смеју ни да једу ни да пију. 8 Сваки човек и животиња морају да носе кострет. Нека свако силно вапије Богу и окрене се од свога злог начина живота и насиља. 9 Јер, ко зна? Можда ће се Бог предомислити и неће, у својој самилости, искалити свој љути гнев, па нећемо изгинути.«

10 Видевши шта су урадили и како су се окренули од свога злог начина живота, Бог се смилова и не доведе на њих зло којим им је био запретио.

4

Јонина љутња и Божија милост

1 Али Јони то није било мило и он се силно наљути, 2 па се овако помоли ГОСПОДУ: »ГОСПОДЕ, зар нисам баш тако рекао док сам још био у својој земљи? Зато сам и пожурио да побегнем у Таршиш. Јер, знао сам да си ти милостив и самилостан Бог, спор да се разгневиш и препун љубави и невољан да пошаљеш несрећу. 3 Зато ми сада, ГОСПОДЕ, одузми живот, јер ми је боље да умрем него да живим.«

4 А ГОСПОД га упита: »Имаш ли право што се љутиш?«

5 Јона изађе из града и седе на једном месту источно од њега. Тамо направи себи сеницу, па седе у њен хлад, чекајући да види шта ће бити с градом. 6 Тада ГОСПОД, Бог, учини да лоза+ 4,6 лоза Вероватно: грм рицинуса; исто и у наставку стиха и у 7, 9. и 10. стиху. израсте над Јоном да би му глава била у хладу и да би му било удобније, и Јона се веома обрадова лози. 7 Али сутрадан у зору Бог одреди једног црва да подгризе лозу, и она се сасуши. 8 Када је огрануло сунце, Бог посла врућ источни ветар. Сунце је пекло Јонину главу, па он малакса.

Дође му да умре, па рече: »Боље ми је да умрем него да живим.«

9 Бог онда упита Јону: »Имаш ли право што се љутиш због лозе?«

»Имам«, одврати Јона. »Толико сам љут да бих умро од љутине.«

10 ГОСПОД рече: »Толико ти је стало до те лозе, око које се ниси ни трудио ни гајио је, која је ижџикљала преко ноћи и увенула преко ноћи, 11 а мени да не буде стало до великога града Ниниве, у ком има више од сто двадесет хиљада недужних људи+ 4,11 недужних људи Дословно: људи који не разликују десно и лево. и много стоке.«