Прва књига Мојсијева

која се зове и Постање

1

Стварање неба и земље

1 У почетку створи Бог небо и земљу. 2 Земља је била безоблична и празна. Тама се простирала над безданом+ 1,2 безданом Вероватно: океаном; дословно: лицем дубине. и Божији Дух лебдео је над водама.

Први дан – светлост

3 Тада Бог рече: »Нека буде светлост.«

И би светлост. 4 Бог виде да је светлост добра и раздвоји светлост од таме. 5 Бог назва светлост »дан«, а таму назва »ноћ«.

И би вече, и би јутро – дан први.

Други дан – небо

6 Тада Бог рече: »Нека буде свод између водâ, да раздваја воде од водâ.«

7 И Бог начини свод и раздвоји воде под сводом од водâ над сводом. И би тако. 8 Бог назва свод »небо«.

И би вече, и би јутро – дан други.

Трећи дан – копно и биљке

9 Тада Бог рече: »Нека се воде под небом саберу на једно место и нека се појави копно.«

И би тако. 10 Бог назва копно »земља«, а сабране воде назва »море«. И Бог виде да је то добро.

11 Тада Бог рече: »Нека земља изнедри растиње: биљке које дају семе и плодоносно дрвеће које рађа плод са семеном у њему према својим врстама на земљи.«

И би тако. 12 Земља изнедри растиње: биљке које дају семе према својим врстама и дрвеће које рађа плод са семеном у њему према својим врстама. И Бог виде да је то добро.

13 И би вече, и би јутро – дан трећи.

Четврти дан – сунце, месец и звезде

14 Тада Бог рече: »Нека буду светлила на небеском своду, да раздвајају дан од ноћи и да означавају доба, дане и године. 15 И нека светлила на небеском своду осветљавају земљу.«

И би тако. 16 Бог начини два велика светлила: веће светлило да влада дању и мање светлило да влада ноћу, и звезде. 17 Бог их постави на небески свод да осветљавају земљу, 18 да владају дању и ноћу и да раздвајају светлост од таме. И Бог виде да је то добро.

19 И би вече, и би јутро – дан четврти.

Пети дан – рибе и птице

20 Тада Бог рече: »Нека воде поврве од живих бића и нека птице полете небеским сводом изнад земље.«

21 И Бог створи морске немани, сва жива бића која се крећу у води и од којих вода врви, према њиховим врстама, и све крилате птице према њиховим врстама. И Бог виде да је то добро.

22 Бог их благослови и рече: »Будите плодни и множите се и испуните воде мора. И нека се птице множе на земљи.«

23 И би вече, и би јутро – дан пети.

Шести дан – копнене животиње и човек

24 Тада Бог рече: »Нека земља изнедри жива бића према њиховим врстама: стоку, створења која гмижу по тлу и дивље животиње према њиховим врстама.«

И би тако. 25 Бог начини дивље животиње према њиховим врстама, стоку према њеним врстама и створења која гмижу по тлу према њиховим врстама. И Бог виде да је то добро.

26 Тада Бог рече: »Хајде да начинимо човека на своју слику, сличног нама. Нека има власт над рибама у мору и над птицама на небу, над стоком, над свом земљом и над свим створењима која гмижу по тлу.«

27 И Бог створи човека

на своју слику.

На Божију слику

створи га,

мушко и женско

створи их.

28 Бог их благослови и рече им: »Будите плодни и множите се, испуните земљу и потчините је себи. Владајте над рибама у мору и над птицама на небу и над свим живим створењима која се крећу по тлу.«

29 Онда Бог рече: »Ево, дајем вам на целој земљи сваку биљку која даје семе и свако дрво које рађа плод са семеном у њему – нека вам буду за храну. 30 А свим дивљим животињама, свим птицама и свим створењима која гмижу по тлу – свему што у себи има дах живота – дајем све зелене биљке за храну.«

И би тако.

31 Тада Бог погледа све што је начинио и виде да је веома добро.

И би вече, и би јутро – дан шести.

2

1 Тако су довршени небо и земља и све на њима.

Седми дан – одмор

2 До седмога дана Бог доврши своја дела, а седмога дана се одмори од свих својих дела. 3 Бог благослови седми дан и учини га светим, јер се седмога дана одмарао од свих својих дела стварања.

4 То је повест о небу и земљи – како су створени када је ГОСПОД+ 2,4 ГОСПОД Дословно: Јахве; в. ЈАХВЕ у Глосару., Бог, начинио земљу и небо.

Еденски врт

5 Још није било пољског грмља на земљи и нису још никле пољске биљке, јер ГОСПОД, Бог, још није пустио кишу на земљу и није било човека да земљу обрађује, 6 него се магла дизала са земље и натапала сву површину тла.

7 ГОСПОД, Бог, обликова човека од земљиног праха+ 2,7 човека од земљиног праха Хебрејска реч за човека ( адам ) сродна је речи за тле, земљу или црвену глину ( адама )., у ноздрве му удахну дах живота, и човек постаде живо биће. 8 Потом ГОСПОД, Бог, засади врт у Едену, на истоку, и тамо смести човека кога је обликовао. 9 ГОСПОД, Бог, учини да из земље израсте сваковрсно дрвеће примамљивог изгледа и добро за јело, а насред врта дрво живота и дрво спознања добра и зла.

10 Из Едена је текла река да наводњава врт, а оданде се гранала на четири главне реке. 11 Прва се зове Пишон и тече око целе земље Хавиле, у којој има злата. 12 Злато те земље је изврсно, а у њој има и мирисних смола и оникса. 13 Друга река се зове Гихон и тече око целе земље Куш. 14 Трећа река се зове Тигар и тече источно од Асирије. Четврта река је Еуфрат.

15 ГОСПОД, Бог, узе човека и стави га у еденски врт, да га обрађује и стара се о њему.

16 ГОСПОД, Бог, заповеди човеку: »Са сваког дрвета у врту слободно једи, 17 али са дрвета спознања добра и зла да ниси јео! Јер, када будеш са њега јео, сигурно ћеш умрети.«

18 Онда ГОСПОД, Бог, рече: »Није добро за човека да буде сам. Начинићу му помагача као што је он.«

19 Тада ГОСПОД, Бог, од земље обликова све животиње и све птице, па их доведе пред човека, да види како ће их овај назвати. И како год је човек назвао неко живо биће – тако му је било име. 20 Тако човек даде имена свакој врсти стоке, птица и дивљих животиња.

Али за човека се не нађе помагач као што је он. 21 Зато ГОСПОД, Бог, учини да човек западне у дубок сан и, док је овај спавао, извади му једно ребро и то место затвори месом. 22 Од ребра извађеног из човека ГОСПОД, Бог, сазда жену и доведе је пред човека.

23 Човек рече:

»Ево најзад кости од мојих костију

и тела од мога тела.

Нека се зове жена,

јер је из човека+ 2,23 жена … човека Хебрејска реч за жену ( иша ) слична је речи за човека, то јест мушкарца ( иш ). узета.«

24 Зато ће човек оставити оца и мајку и сјединити се са својом женом, и биће једно тело.

25 А обоје су били голи, и човек и његова жена, и нису се стидели.

3

Човеков пад

1 Змија је била лукавија од свих дивљих животиња које је ГОСПОД, Бог, начинио.

Она упита жену: »Зар је Бог заиста рекао: ‚Не смете да једете ни са једног дрвета у врту‘?«

2 »Смемо да једемо плодове са дрвећа у врту«, одговори жена змији, 3 »али за плод са дрвета које је насред врта Бог је рекао: ‚Да га нисте јели! И не дирајте га, да не умрете!‘«

4 Тада змија рече жени: »Не, нећете умрети. 5 Него, зна Бог: када будете јели са њега, отвориће вам се очи и бићете као Бог – разликоваћете добро и зло.«

6 Жена виде да је дрво добро за јело, да примамљиво изгледа и да је пожељно због мудрости коју може дати, па убра плод са њега и поједе га. А даде и своме мужу, који је био с њом, па је и он јео. 7 Тада се и њему и њој отворише очи и они спознаше да су голи. Зато сплетоше смоквиног лишћа и направише себи прегаче.

8 Уто човек и његова жена зачуше кораке ГОСПОДА, Бога, који се шетао вртом за време дневног поветарца, па се од њега сакрише међу дрвећем у врту.

9 ГОСПОД, Бог, позва човека и упита га: »Где си?«

10 А човек рече: »Чуо сам твоје кораке у врту и уплашио се, јер сам гô, па сам се сакрио.«

11 »Ко ти је рекао да си гô?« упита Бог. »Зар си јео са дрвета за које сам ти заповедио да са њега не једеш?«

12 »Жена коју си ставио да буде са мном«, одговори човек, »она ми је дала плод са дрвета, па сам јео.«

13 Тада ГОСПОД, Бог, упита жену: »Шта си то урадила?«

»Змија ме преварила,« рече жена, »па сам јела.«

14 ГОСПОД, Бог, рече змији:

»Зато што си то урадила,

проклета била међу свом стоком

и свим дивљим животињама!

На трбуху ћеш пузити

и јести прашину

свих дана свог живота.

15 А ја ћу заметнути непријатељство

између тебе и жене,

и између твог потомства

и њеног потомства.

Њено потомство сатираће ти главу,

а ти ћеш га уједати за пету.«

16 А жени рече:

»У трудноћи ћу ти умножити муке;

у мукама ћеш рађати децу.

Жудња ће те терати мужу,

а он ће владати над тобом.«

17 Онда рече човеку:

»Зато што си послушао своју жену

и јео са дрвета за које сам ти заповедио:

‚Да са њега ниси јео!‘

нека је земља проклета због тебе.

Мукотрпно ћеш се са ње хранити

свих дана свог живота.

18 Она ће ти рађати трње и коров,

а ти ћеш се хранити пољским биљкама.

19 У зноју лица свога хлеб ћеш јести

док се у земљу не вратиш,

јер из земље си и узет

– прах си и у прах ћеш се и вратити.«

20 Човек даде својој жени име Ева+ 3,20 Ева (хебрејски: Хава ) вероватно значи »жива«., јер је она мајка свима живима.

21 ГОСПОД, Бог, начини човеку и његовој жени одећу од коже и обуче их.

22 »Ето«, рече ГОСПОД, Бог, »човек је постао као један од нас – разликује добро и зло. Да сад још не пружи руку и не убере са дрвета живота, па поједе и живи довека!«

23 Зато га ГОСПОД, Бог, истера из еденског врта, да обрађује земљу из које је узет. 24 Када је истерао човека, постави источно од еденског врта херувиме и пламени мач, који се витлао на све стране, да чувају пут ка дрвету живота.

4

Каин и Авељ

1 Адам+ 4,1 Адам Или: Човек (хебрејски: адам ); даље у тексту ова ће реч бити коришћена у свом хебрејском облику као лично име када се односи на првог човека. леже са својом женом Евом, и она затрудне и роди Каина.

Она тада рече: »Са ГОСПОДЊОМ помоћи добих+ 4,1 добих Име Каин звучи као хебрејска реч за »добити« или »стећи«. мушко дете!«

2 Касније она роди и Каиновог брата Авеља. Авељ постаде пастир, а Каин земљорадник.

3 После неког времена, Каин принесе ГОСПОДУ жртву од плодова земље, 4 а Авељ принесе најбоље, улојене комаде меса од првине своје стоке. ГОСПОД с наклоношћу погледа Авеља и његову жртву, 5 али Каина и његову жртву не погледа с наклоношћу. Зато се Каин силно наљути и лице му се смркну.

6 »Зашто си љут«, упита ГОСПОД Каина, »и зашто ти је лице смркнуто? 7 Ако чиниш оно што је добро, зар нећеш бити ведар+ 4,7 ведар Ова реч на хебрејском може да значи и »прихваћен«.? А ако не чиниш оно што је добро, грех на тебе вреба на вратима. Он жуди за тобом, али ти мораш да га савладаш.«

8 Каин рече свом брату Авељу: »Хајдемо у поље.«+ 4,8 Хајдемо у поље Ова реченица се не налази у традиционалном хебрејском тексту, него само у неким старим преводима.

А када су били у пољу, Каин насрну на Авеља и уби га.

9 ГОСПОД упита Каина: »Где ти је брат Авељ?«

»Не знам,« одговори овај. »Зар сам ја чувар свога брата?«

10 Тада ГОСПОД рече: »Шта си то учинио? Ено крв твога брата вапије из земље к мени. 11 Сада си проклет на земљи која је отворила уста да из твоје руке прими крв твога брата. 12 Када будеш обрађивао земљу, она ти више неће давати свој род. Бићеш луталица и бегунац на земљи.«

13 »Моја казна је већа него што могу да поднесем«, рече Каин ГОСПОДУ. 14 »Ево, данас ме тераш са ове земље и мораћу да се кријем од твога лица. Бићу луталица и бегунац на земљи, и ко год ме нађе, убиће ме.«

15 »Не«, рече му ГОСПОД. »Ако неко убије Каина, стићи ће га седмострука освета.«

И ГОСПОД стави на Каина знак, да га ко не убије када га сретне.

16 Тада Каин оде од лица ГОСПОДЊЕГ и настани се у земљи Нод, источно од Едена.

Каинови потомци

17 Каин леже са својом женом, и она затрудне и роди Еноха. Каин подиже град и назва га Енох, по свом сину. 18 Еноху се роди Ирад, Ираду се роди Мехујаел. Мехујаелу се роди Метушаел, а Метушаелу се роди Ламех.

19 Ламех је имао две жене: једна се звала Ада, а друга Цила. 20 Ада роди Јавала, претечу свих који живе у шаторима и гаје стоку. 21 Његов брат се звао Јувал. Он је претеча свих који свирају харфу и свиралу. 22 Цила роди Тувал-Каина, који је ковао све врсте алатки од бакра и гвожђа. Тувал-Каинова сестра звала се Наама.

23 Ламех рече својим женама:

»Ада и Цила, саслушајте ме,

жене Ламехове, послушајте моје речи.

Убих човека зато што ме ранио,

младића јер ме ударио.

24 Ако ће Каин бити седам пута освећен,

Ламех ће седамдесет седам.«

Сит

25 Адам опет леже са својом женом, и она роди сина и даде му име Сит, говорећи: »Бог ми је дао+ 4,25 дао Име Сит (хебрејски: Шет ) звучи као реч за »дати«. друго дете место Авеља, кога је Каин убио.«

26 И Ситу се роди син и он му даде име Енос.

У то време људи почеше да се клањају ГОСПОДУ+ 4,26 да се клањају ГОСПОДУ Дословно: да призивају Јахвеово (ГОСПОДЊЕ) име..

5

Адамови потомци

1 Ово је књига повести о Адамовим потомцима:

Када је Бог створио човека, начинио га је сличног себи. 2 Створио је мушко и женско и благословио их, а када их је створио, назвао их је »човек«.

3 Када је Адам имао 130 година, родио му се син сличан њему, на његову слику, и он му је дао име Сит. 4 После Ситовог рођења, Адам је живео још 800 година и имао још синова и кћери. 5 Тако је Адам живео укупно 930 година и умро.

6 Када је Сит имао 105 година, родио му се Енос. 7 После Еносовог рођења, Сит је живео још 807 година и имао још синова и кћери. 8 Тако је Сит живео укупно 912 година и умро.

9 Када је Енос имао 90 година, родио му се Каинам. 10 После Каинамовог рођења, Енос је живео још 815 година и имао још синова и кћери. 11 Тако је Енос живео укупно 905 година и умро.

12 Када је Каинам имао 70 година, родио му се Малалеил. 13 После Малалеиловог рођења, Каинам је живео још 840 година и имао још синова и кћери. 14 Тако је Каинам живео укупно 910 година и умро.

15 Када је Малалеил имао 65 година, родио му се Јарет. 16 После Јаретовог рођења, Малалеил је живео још 830 година и имао још синова и кћери. 17 Тако је Малалеил живео укупно 895 година и умро.

18 Када је Јарет имао 162 године, родио му се Енох. 19 После Еноховог рођења, Јарет је живео још 800 година и имао још синова и кћери. 20 Тако је Јарет живео укупно 962 године и умро.

21 Када је Енох имао 65 година, родио му се Матусала. 22 После Матусалиног рођења, Енох је живео 300 година чинећи оно што је по Божијој вољи+ 5,22 живео … по Божијој вољи Дословно: ходао с Богом; исто и у 24. стиху. и имао још синова и кћери. 23 Тако је Енох живео укупно 365 година. 24 Енох је живео чинећи оно што је по Божијој вољи, а онда нестао, јер га је узео Бог.

25 Када је Матусала имао 187 година, родио му се Ламех. 26 После Ламеховог рођења, Матусала је живео још 782 године и имао још синова и кћери. 27 Тако је Матусала живео укупно 969 година и умро.

28 Када је Ламех имао 182 године, родио му се син. 29 Он му даде име Ноје, говорећи: »Овај ће нас утешити+ 5,29 утешити Име Ноје (хебрејски: Ноах ) звучи као реч за »утешити«. у мукотрпном раду који морамо да обављамо зато што је Бог проклео земљу.« 30 После Нојевог рођења, Ламех је живео још 595 година и имао још синова и кћери. 31 Тако је Ламех живео укупно 777 година и умро.

32 Када је Ноје имао 500 година, родили су му се Сим, Хам и Јафет.

6

Изопаченост људи

1 Када су људи почели да се множе на земљи и рађале им се кћери, 2 синови Божији видеше да су људске кћери лепе, па су узимали себи за жене које год су хтели.

3 Тада ГОСПОД рече: »Нећу дати човеку да живи довека+ 6,3 Нећу … довека Ова реченица на хебрејском може да значи и »неће мој дух довека остати у човеку«., јер човек је телесан. Нека му животни век буде сто двадесет година.«

4 У то време, а и касније, на земљи су живели Нефилими+ 6,4 Нефилими Или: дивови; ова реч звучи као хебрејски израз за »они који су пали«., јер су синови Божији спавали с људским кћерима и оне им рађале децу. То су они ратници, људи на гласу од давнина.

5 Видећи колико је велика човекова изопаченост на земљи и да су све човекове мисли стално окренуте само злу, 6 ГОСПОД зажали што је начинио човека на земљи и ражалости се.

7 Зато рече: »Избрисаћу са лица земље људски род који сам створио – затрћу људе и животиње, створења која гмижу по тлу и птице – јер сам зажалио што сам их створио.«

8 Али Ноје нађе милост у ГОСПОДЊИМ очима.

Припреме за потоп

9 Ово је повест о Ноју:

Ноје је био човек праведан, беспрекоран међу људима свога нараштаја, и живео је чинећи оно што је по Божијој вољи+ 6,9 живео … по Божијој вољи Дословно: ходао с Богом.. 10 Имао је три сина: Сима, Хама и Јафета.

11 А земља се пред Богом искварила и била пуна насиља.

12 Бог виде како се земља искварила, јер су се сви људи на земљи искварили, 13 па рече Ноју: »Одлучио сам да буде крај свим људима, јер се земља због њих испунила насиљем. Ево, уништићу их заједно са земљом. 14 Зато сагради себи лађу од гоферовог дрвета+ 6,14 гоферовог дрвета Ова врста дрвета помиње се само на овом месту, па није могуће одредити којој познатој врсти припада. и у њој преграде, а споља и изнутра је облепи смолом. 15 Овако је сагради: нека буде три стотине лаката дуга, педесет лаката широка и тридесет лаката висока+ 6,15 три стотине … висока 135 метара дуга, 22,5 метара широка и 13,5 метара висока.. 16 Стави кров на лађу тако да оставиш отвор један лакат+ 6,16 један лакат 45 центиметара. испод врха. Врата намести на једном боку лађе и направи доњи, средњи и горњи спрат.

17 »Пустићу воде потопа на земљу да затру свако створење под небом које у себи има дах живота – све на земљи ће изгинути. 18 Али с тобом ћу склопити савез. Ући ћеш у лађу, ти, твоји синови, твоја жена и жене твојих синова. 19 А од свих живих створења уведи у лађу по двоје, мужјака и женку, да с тобом преживе. 20 Од сваке врсте птица, од сваке врсте животиња и од сваке врсте створења која се крећу по тлу нека по двоје уђу код тебе, да преживе. 21 Узми све врсте хране која ће се јести и ускладишти је на лађи, да буде за јело теби и њима.«

22 И Ноје учини све онако како му је Бог заповедио.

7

Потоп

1 ГОСПОД рече Ноју: »Уђи у лађу, ти и сва твоја породица, јер сам видео да си једино ти преда мном праведан у овом нараштају. 2 Узми са собом седам парова – мужјака и женку – од сваке чисте животиње, један пар – мужјака и женку – од сваке нечисте животиње 3 и седам парова – мужјака и женку – од сваке птице, да им се потомство сачува на земљи. 4 Јер, за седам дана пустићу на земљу кишу да пада четрдесет дана и четрдесет ноћи и избрисаћу са лица земље свако живо створење које сам начинио.«

5 И Ноје учини све што му је ГОСПОД заповедио.

6 Ноје је имао шест стотина година када су воде потопа дошле на земљу. 7 И Ноје уђе у лађу са својим синовима, својом женом и женама својих синова, да се спасе од водâ потопа. 8 Од чистих и нечистих животиња, од птица и од свих створења која гмижу по тлу, 9 уђоше код Ноја у лађу две по две – мужјак и женка – као што му је Бог заповедио. 10 Седам дана после тога, воде потопа дођоше на земљу.

11 Шестстоте године Нојевог живота, седамнаестога дана другога месеца, провалише сви извори великог бездана+ 7,11 великог бездана Вероватно: океана; дословно: велике дубине. и отворише се небеске уставе. 12 Киша је падала на земљу четрдесет дана и четрдесет ноћи.

13 Тог истог дана Ноје и његови синови Сим, Хам и Јафет, његова жена и жене његова три сина уђоше у лађу, 14 а с њима и све врсте дивљих животиња, све врсте стоке, све врсте створења која гмижу по тлу и све врсте крилатих створења и птица. 15 По двоје од свих живих створења уђоше код Ноја у лађу – 16 уђоше мужјак и женка од свих живих створења, као што му је Бог заповедио.

Тада ГОСПОД за њим затвори врата.

17 Потоп је четрдесет дана плавио земљу, а како су воде расле, тако понеше лађу и дигоше је високо изнад земље. 18 Воде су се дизале и расле високо над земљом, а лађа је плутала на површини воде. 19 Толико су се силно воде дигле над земљом да су прекриле све највише планине под небом – 20 дигле су се петнаест лаката+ 7,20 петнаест лаката 6,75 метара. изнад потопљених планина. 21 Изгинуше сва жива створења: птице, стока, дивље животиње, сва створења која гмижу по тлу и сав људски род. 22 Изгину све на копну што у ноздрвама има дах живота. 23 Тако је са лица земље избрисано свако живо створење: људи, животиње, створења која гмижу по тлу и птице. Остао је само Ноје и они који су с њим били у лађи.

24 А воде су прекривале земљу стотину педесет дана.

8

Престанак потопа

1 Бог се сети Ноја и свих дивљих животиња и стоке с њим у лађи, па учини да ветар задува над земљом, и воде почеше да се повлаче. 2 Затворише се извори бездана+ 8,2 бездана Вероватно: океана; дословно: дубине. и небеске уставе и киша престаде да пада са неба. 3 Воде су се стално повлачиле са земље, а после сто педесет дана толико су опале 4 да се седамнаестог дана седмог месеца лађа зауставила у горју Арарат. 5 Воде су стално опадале до десетог месеца, а првог дана десетог месеца показаше се врхови планина.

6 После четрдесет дана, Ноје отвори прозор који је био направио на лађи 7 и пусти напоље гаврана. Гавран је излетао и враћао се док се воде са земље нису исушиле. 8 Ноје пусти и голубицу, да види да ли су се воде повукле са површине земље. 9 Али голубица не нађе место на које би се спустила, јер је вода још прекривала сву површину земље, па се врати к Ноју у лађу. Он пружи руку, ухвати голубицу и унесе је к себи у лађу. 10 Ноје сачека још седам дана, па опет пусти голубицу из лађе. 11 Када му се увече вратила, а оно – у кљуну јој тек откинут лист маслине! Тако Ноје сазна да су се воде повукле са земље. 12 Он онда сачека још седам дана, па опет пусти голубицу, али му се она више не врати.

13 Шестсто прве године Нојевог живота, до првога дана првога месеца, вода се исуши са земље. Ноје скину покров са лађе и погледа, а оно – површина земље сува. 14 До двадесет седмог дана другог месеца земља је била сасвим сува.

15 Тада Бог рече Ноју: 16 »Изађи из лађе, ти, твоја жена, твоји синови и њихове жене. 17 Изведи све врсте живих створења која су с тобом: птице, животиње и сва створења која гмижу по тлу. Нека земља поврви од њих, нека буду плодна и намноже се на земљи.«

18 И Ноје изађе заједно са својим синовима, својом женом и женама својих синова. 19 Све животиње, сва створења која гмижу по тлу и све птице – све на земљи што се креће – изађоше из лађе, врста за врстом.

20 Онда Ноје подиже ГОСПОДУ жртвеник, па узе од свих чистих животиња и свих чистих птица и на жртвенику принесе жртве паљенице.

21 ГОСПОД омириса тај пријатан мирис, па помисли: »Никада више нећу проклети земљу због човека, иако су му од младости мисли зле, нити ћу икада више уништити сва жива створења као што сам учинио.

22 »Све док буде земље,

сетве и жетве,

студени и врућине, лета и зиме,

дани и ноћи никада неће престати.«

9

Божије обећање

1 Тада Бог благослови Ноја и његове синове, рекавши им: »Будите плодни и множите се и испуните земљу. 2 Нека вас се плаше и од вас страхују све животиње на земљи и све птице на небу, сва створења која гмижу по тлу и све рибе у мору – у ваше руке су предате. 3 Све што се креће и живи, нека вам буде за храну. Као што сам вам дао зелене биљке, тако вам сада дајем све.

4 »Али не једите месо у ком је још живот, то јест крв. 5 За вашу крв, ваш живот, захтеваћу да се положи рачун: захтеваћу то од сваке животиње и човека. Захтеваћу живот сваког човека који другоме узме живот.

6 »Ко пролије човечију крв,

његову ће крв пролити човек,

јер је на Божију слику

Бог начинио човека.

7 А ви будите плодни и множите се. Нека земља поврви од вас и намножите се на њој.«

8 Онда Бог рече Ноју и његовим синовима: 9 »Ево, склапам свој савез с вама и с вашим потомством после вас, 10 и са сваким живим бићем које је с вама – са птицама, стоком и свим дивљим животињама, са свим оним што је изашло из лађе с вама – са сваким живим створењем на земљи. 11 Склапам свој савез с вама: Никада више неће сва жива створења бити истребљена водама потопа. Никада више неће потоп затрти земљу.«

12 Бог рече: »Ово је знак савеза који склапам с вама и са сваким живим бићем које је с вама, за сва будућа поколења: 13 Ставио сам своју дугу у облаке, и она ће бити знак савеза између мене и земље. 14 Кад год навучем облаке над земљу, и у облацима се појави дуга, 15 сетићу се свога савеза с вама и са сваким живим бићем. И никада више неће воде постати потоп да затру сва жива створења. 16 Кад год се у облаку појави дуга, видећу је и сетити се вечног савеза између Бога и сваког живог бића на земљи.«

17 Бог рече Ноју: »То је знак савеза који сам склопио са свим живим створењима на земљи.«

Нојеви синови

18 Нојеви синови који су изашли из лађе били су Сим, Хам и Јафет. Хам је био отац Ханаанов. 19 Та тројица су били Нојеви синови и њихови потомци су се раширили по свој земљи.

20 А Ноје је био земљорадник и засадио је виноград. 21 Једном приликом је пио вино, па се опио и легао гô у свом шатору. 22 Хам отац Ханаанов виде свога оца голог, па то рече својој браћи која су била напољу. 23 Тада Сим и Јафет узеше огртач, пребацише га себи преко рамена и, идући уназад, покрише свога голог оца. Окренули су лице на другу страну, па нису гледали свога оца голог.

24 Када се Ноје отрезнио од вина и сазнао шта му је учинио његов најмлађи син, 25 рече:

»Проклет био Ханаан!

Најнижи слуга биће својој браћи.«

26 И још рече:

»Благословен био ГОСПОД, Бог Симов!

Ханаан ће бити Симов слуга.

27 Нека Бог рашири Јафета+ 9,27 Јафета Име Јафет звучи као хебрејска реч за »раширити«.,

да живи у Симовим шаторима,

а Ханаан да му буде слуга.«

28 После потопа Ноје је живео још 350 година. 29 Тако је Ноје живео укупно 950 година и умро.

10

Потомци Нојевих синова

(1. Лет 1,5-23)

1 Ово је повест о Нојевим синовима Симу, Хаму и Јафету, којима су се родили синови после потопа:

Јафетити

2 Јафетови синови: Гомер, Магог, Мадај, Јаван, Тувал, Мешех и Тирас.

3 Гомерови синови: Ашкеназ, Рифат и Тогарма.

4 Јаванови синови: Елиша, Таршиш, Китим и Роданим. 5 Од ових су се разделили приморски народи по својим земљама према својим братствима унутар својих народа, сваки са својим језиком.

Хамити

6 Хамови синови: Куш, Мицрајим, Пут и Ханаан.

7 Кушови синови: Сева, Хавила, Савта, Раама и Савтеха.

Раамини синови: Шева и Дедан.

8 Кушу се родио и Нимрод, који је био први силник на земљи. 9 Он је био вешт ловац пред ГОСПОДОМ. Зато се каже: »Вешт ловац пред ГОСПОДОМ као Нимрод.« 10 Прва упоришта његовог царства била су Вавилон, Ерех, Акад и Калне у земљи Шинар. 11 Из те земље отишао је у Асирију, где је сазидао Ниниву, Реховот Ир, Калах 12 и Ресен, велики град који лежи између Ниниве и Калаха.

13 Од Мицрајима су потекли Лудијци, Анамци, Лехавци, Нафтухејци, 14 Патрусци, Каслухејци, од којих су потекли Филистејци, и Кафторци.

15 Од Ханаана су потекли његов прворођени син Сидон и Хетити, 16 Јевусејци, Аморејци, Гиргашани, 17 Хивијци, Аркијци, Синијци, 18 Арвађани, Цемарци и Хамаћани.

Касније су се братства Ханаанаца раштркала, 19 па се подручје Ханаанаца протезало од Сидона према Герару, све до Газе, па према Содоми, Гомори, Адми и Цевоиму, све до Лаше.

20 То су Хамови синови по њиховим братствима, језицима, земљама и народима.

Семити

21 А синови су се родили и Симу, Јафетовом старијем брату и праоцу свих Еверових потомака+ 10,21 Еверових потомака Или: Јевреја..

22 Симови синови: Елам, Ашур, Арфаксад, Луд и Арам.

23 Арамови синови: Уц, Хул, Гетер и Маш.

24 Арфаксаду се родио Сала, а Сали се родио Евер. 25 Еверу су се родила два сина. Један се звао Фалек, јер се у његово време свет поделио+ 10,25 поделио Фалек (хебрејски: Пелег ) значи »подела«., а његов брат се звао Јоктан.

26 Јоктану су се родили Алмодад, Шелеф, Хацармавет, Јерах, 27 Хадорам, Узал, Дикла, 28 Овал, Авимаел, Шева, 29 Офир, Хавила и Јовав. Сви ови су били Јоктанови синови. 30 Они су живели на подручју од Меше према Сефару, у горском крају на истоку.

31 То су Симови синови, по њиховим братствима, језицима, земљама и народима.

32 То су братства Нојевих синова по њиховим лозама унутар њихових народа. Од њих су се после потопа раширили народи по земљи.

11

Вавилонска кула

1 На целом свету био је само један језик и исте речи. 2 Како су се људи кретали по истоку, наиђоше на једну долину у земљи Шинар и тамо се настанише.

3 »Хајде да правимо цигле«, рекоше један другом, »и да их добро печемо.«

Тако су користили циглу место камена и катран место малтера.

4 Онда рекоше: »Хајде да саградимо себи град и кулу са врхом до неба, да себи стекнемо име и да се не распршимо по целом свету.«

5 А ГОСПОД сиђе да види град и кулу које су људи зидали.

6 »Заиста су један народ и сви имају један језик«, рече ГОСПОД. »Ово је тек почетак њихових дела. Сада им неће бити немогуће да учине све што замисле. 7 Хајде да сиђемо и побркамо им језик, да један другога не разумеју.«

8 Тако их ГОСПОД оданде распрши по целом свету, па они престадоше да зидају град, 9 који се зове Вавилон зато што је ГОСПОД тамо побркао+ 11,9 побркао Име Вавилон (хебрејски: Бавел ) звучи као хебрејска реч за »побркати«. језик целог света. Оданде их је ГОСПОД распршио по целом свету.

Симови потомци

(1. Лет 1,24-27)

10 Ово је повест о Симу:

Две године после потопа, када је Сим имао 100 година, родио му се Арфаксад. 11 После Арфаксадовог рођења, Сим је живео још 500 година и имао још синова и кћери.

12 Када је Арфаксад имао 35 година, родио му се Сала. 13 После Салиног рођења, Арфаксад је живео још 403 године и имао још синова и кћери.

14 Када је Сала имао 30 година, родио му се Евер. 15 После Еверовог рођења, Сала је живео још 403 године и имао још синова и кћери.

16 Када је Евер имао 34 године, родио му се Фалек. 17 После Фалековог рођења, Евер је живео још 430 година и имао још синова и кћери.

18 Када је Фалек имао 30 година, родио му се Рагав. 19 После Рагавовог рођења, Фалек је живео још 209 година и имао још синова и кћери.

20 Када је Рагав имао 32 године, родио му се Серух. 21 После Серуховог рођења, Рагав је живео још 207 година и имао још синова и кћери.

22 Када је Серух имао 30 година, родио му се Нахор. 23 После Нахоровог рођења, Серух је живео још 200 година и имао још синова и кћери.

24 Када је Нахор имао 29 година, родио му се Тара. 25 После Тариног рођења, Нахор је живео још 119 година и имао још синова и кћери.

26 Након што је Тара напунио 70 година, родили су му се Аврам, Нахор и Харан.

27 Ово је повест о Тари:

Тари су се родили Аврам, Нахор и Харан.

Харану се родио Лот. 28 Харан је умро за живота свога оца, у Уру Халдејском, у земљи где је рођен.

29 И Аврам и Нахор се оженише. Аврамова жена звала се Сараја, а Нахорова Милка кћи Харанова. Харан је био Милкин и Јискин отац. 30 А Сараја није имала деце, јер је била нероткиња.

31 Тара узе свог сина Аврама, свог унука Лота сина Харановог и своју снаху Сарају, жену свог сина Аврама, и с њима се из Ура Халдејског запути у земљу Ханаан. Али када су стигли до Харана, настанише се тамо.

32 Тара је живео 205 година и умро је у Харану.

12

Бог позива Аврама

1 ГОСПОД рече Авраму: »Отиди из своје земље, од своје родбине и из дома свога оца и иди у земљу коју ћу ти показати.

2 »Учинићу од тебе велик народ

и благословити те.

Име ћу ти учинити великим,

а и ти сâм бићеш благослов.

3 Благосиљаћу оне који тебе благосиљају,

а проклињаћу оне који тебе проклињу.

Преко тебе ће бити благословени

сви народи на земљи.«

4 И Аврам отиде, као што му је ГОСПОД рекао, а с њим отиде и Лот. Аврам је имао седамдесет пет година када је кренуо из Харана. 5 Са собом узе своју жену Сарају, свога братанца Лота, сву имовину коју су стекли и сву чељад коју су имали у Харану, па се запутише у земљу Ханаан и стигоше у њу.

6 Аврам прође земљом све до места Сихема, до великог дрвета Мореа. У то време су у тој земљи били Ханаанци.

7 ГОСПОД се показа Авраму, па му рече: »Ову земљу ћу дати твом потомству.«

Тамо Аврам подиже жртвеник ГОСПОДУ, који му се показао. 8 Оданде оде у брда источно од Бетела, где разапе свој шатор. Бетел му је био на западу, а Ај на истоку. Тамо Аврам подиже жртвеник ГОСПОДУ и поклони се ГОСПОДУ+ 12,8 поклони се ГОСПОДУ Дословно: призва Јахвеово (ГОСПОДЊЕ) име.. 9 Потом је, од места до места, путовао према Негеву.

Аврам у Египту

10 Када је у земљи завладала глад, Аврам сиђе у Египат да тамо борави неко време, јер је глад у земљи била страшна.

11 Пре него што је ушао у Египат, он рече својој жени Сараји: »Слушај, знам да си лепа жена. 12 Када те Египћани виде, рећи ће: ‚Ово је његова жена‘, па ће мене убити, а тебе ће оставити у животу. 13 Зато, молим те, кажи да си ми сестра, да би због тебе лепо поступали са мном и поштедели ми живот.«

14 Када је Аврам стигао у Египат, Египћани видеше да је Сараја веома лепа жена. 15 А видеше је и фараонови службеници, па је похвалише пред фараоном. Тако Сарају доведоше на фараонов двор. 16 Фараон је лепо поступао са Аврамом због ње, па Аврам стече оваца и говеда, магараца, робова и робиња, магарица и камила.

17 Али ГОСПОД посла тешке болести на фараона и његове укућане због Аврамове жене Сараје.

18 Зато фараон позва Аврама и упита: »Шта си ми то урадио? Зашто ми ниси рекао да ти је она жена? 19 Зашто си рекао: ‚Она ми је сестра‘, па је ја узех себи за жену? Ево ти сад твоја жена – узми је и иди!«

20 Онда фараон издаде наређења својим људима, и ови отпремише Аврама са његовом женом и са свом његовом имовином.

13

Аврам и Лот се раздвајају

1 Аврам из Египта оде горе у Негев са својом женом и свом својом имовином, а с њим и Лот. 2 Аврам је имао велико богатство у стоци, сребру и злату. 3 Из Негева је од места до места путовао све до Бетела, до оног места између Бетела и Аја где му је раније био шатор 4 и где је био подигао жртвеник. Тамо се Аврам поклони ГОСПОДУ+ 13,4 поклони ГОСПОДУ Дословно: призва Јахвеово (ГОСПОДЊЕ) име..

5 А и Лот, који је путовао са Аврамом, имао је ситне и крупне стоке и шатора. 6 Онај крај није могао да издржава обојицу, пошто су имали толику имовину да нису могли да живе заједно, 7 а долазило је и до свађе између Аврамових и Лотових пастира. У то време су у том крају живели и Ханаанци и Перижани.

8 Зато Аврам рече Лоту: »Хајде да не буде свађе између мене и тебе, између мојих и твојих пастира – јер, рођаци смо. 9 Сва земља ти је на располагању. Одвој се од мене. Ако ти кренеш лево, ја ћу десно. Ако ти кренеш десно, ја ћу лево.«

10 Лот диже поглед и виде да је сва долина реке Јордан према Цоару добро наводњена, као врт ГОСПОДЊИ или као Египат. Ово је било пре него што је ГОСПОД затро Содому и Гомору. 11 И Лот изабра за себе сву долину реке Јордан, па се запути на исток. Тако се раздвојише један од другога: 12 Аврам је живео у Ханаану, док је Лот живео између градова у равници и разапињао шаторе све до Содоме. 13 А људи у Содоми били су зли и били су велики грешници пред ГОСПОДОМ.

14 ГОСПОД рече Авраму након што се Лот одвојио од њега: »Погледај са овога места на север и југ, на исток и запад. 15 Сву земљу коју видиш даћу теби и твоме потомству довека. 16 Учинићу да твога потомства буде као земљиног праха, па ако може да се преброји земљин прах, и твоје потомство ће моћи да се преброји. 17 Иди и прођи земљом уздуж и попреко, јер ћу ти је дати.«

18 Тада Аврам пресели свој шатор и оде да живи код Мамреовог великог дрвећа у Хеврону и тамо подиже жртвеник ГОСПОДУ.

14

Аврам избавља Лота

1 У то време Амрафел цар Шинара, Ариох цар Еласара, Кедарлаомер цар Елама и Тидал цар Гојима 2 заратише против Бере цара Содоме, Бирше цара Гоморе, Шинава цара Адме, Шемевера цара Цевоима и цара Беле, то јест Цоара. 3 Сви ови потоњи здружише снаге у долини Сидим, где је сада Слано море+ 14,3 Слано море То јест: Мртво море.. 4 Дванаест година су служили Кедарлаомеру, али се тринаесте године побунише.

5 Четрнаесте године, Кедарлаомер и цареви с њим у савезу поразише Рефајце у Аштарот-Карнајиму, Зузејце у Хаму, Емијце у Шаве-Кирјатајиму 6 и Хоријце у горском крају Сеиру све до Ел-Парана близу пустиње. 7 Онда се окренуше и одоше у Ен Мишпат, то јест Кадеш, па покорише цело подручје Амалечана, као и Аморејце који су живели у Хацецон-Тамару.

8 Тада цар Содоме, цар Гоморе, цар Адме, цар Цевоима и цар Беле, то јест Цоара, изађоше у долину Сидим и поведоше бој 9 с Кедарлаомером царем Елама, Тидалом царем Гојима, Амрафелом царем Шинара и Ариохом царем Еласара – четири цара против пет. 10 А долина Сидим била је пуна јама с катраном, па када су цареви Содоме и Гоморе бежали, упадоше у њих, а остали побегоше у брда. 11 Четири цара узеше сва добра Содоме и Гоморе и сву њихову храну, па одоше. 12 Пошто је Лот, Аврамов братанац, живео у Содоми, заробише и њега са свом његовом имовином.

13 А један који је умакао, дође и јави то Авраму Јеврејину, који је живео код великог дрвећа Мамре Аморејца, Ешколовог и Анеровог брата. Мамре, Ешкол и Анер били су у савезу с Аврамом. 14 Када је Аврам чуо да му је братанац заробљен, окупи своје увежбане људе, робове рођене у његовом дому, њих три стотине осамнаест, и крену у потеру за царевима све до Дана. 15 Током ноћи Аврам распореди своје робове за напад и порази непријатеље, гонећи их све до Хове, северно од Дамаска. 16 Тако поврати сва добра, а врати и свога братанца Лота и његову имовину, заједно са женама и осталим народом.

17 Када се Аврам враћао после победе над Кедарлаомером и царевима који су с њим били у савезу, цар Содоме му изађе у сусрет у долини Шаве, то јест Царевој долини. 18 А Мелхиседек, цар Салима, изнесе хлеб и вино. Он је био свештеник Бога Свевишњега 19 и он благослови Аврама, говорећи:

»Нека благослови Аврама Бог Свевишњи,

Створитељ+ 14,19 Створитељ Ова реч на хебрејском може да значи и »власник«; исто и у 22. стиху. неба и земље.

20 Благословен Бог Свевишњи,

који ти непријатеље предаде у руке.«

Тада Аврам даде Мелхиседеку десетак од свега.

21 Цар Содоме рече Авраму: »Дај ми људе, а добра задржи за себе.«

22 Али Аврам му одговори: »Заклео сам се ГОСПОДУ, Богу Свевишњем, Створитељу неба и земље, 23 да нећу узети ни кончића, ни ремена од обуће, нити било шта што је твоје, да не би рекао: ‚Ја сам учинио Аврама богатим‘. 24 За себе нећу ништа осим онога што су моји момци појели и дела који припада људима који су ишли са мном – Анеру, Ешколу и Мамреу; они нека узму свој део.«

15

Божији савез с Аврамом

1 После ових догађаја, реч ГОСПОДЊА дође Авраму у виђењу:

»Не бој се, Авраме,

ја сам твој штит.

Твоја награда биће веома велика.«

2 А Аврам рече: »Господе ГОСПОДЕ, шта ћеш ми дати? Немам деце и мој наследник ће бити Елиезер Дамашћанин.«

3 И још рече: »Ето, ниси ми дао потомство, па ће ми наследник бити роб рођен у мом дому.«

4 Тада му дође реч ГОСПОДЊА: »Неће тај бити твој наследник, него ће ти твој рођени син бити наследник.«

5 Онда изведе Аврама напоље и рече: »Погледај у небо и преброј звезде, ако можеш да их пребројиш – толико ће ти бити потомство.«

6 Аврам поверова ГОСПОДУ и он му то урачуна у праведност.

7 ГОСПОД му рече: »Ја сам ГОСПОД, који те је извео из Ура Халдејског да запоседнеш ову земљу.«

8 »Господе ГОСПОДЕ«, рече Аврам, »како ћу знати да ћу је запосести?«

9 ГОСПОД му рече: »Донеси ми јуницу од три године, козу од три године, овна од три године, једну грлицу и једно голупче.«

10 Аврам му све то донесе и расече на половине, па све половине стави једну наспрам друге. Само птице није расецао. 11 Тада птице грабљивице почеше да се обрушавају на стрвине, а Аврам их је терао.

12 Када је сунце било на заласку, Аврам западе у дубок сан и обузе га густа и језива тама.

13 ГОСПОД му рече: »Знај добро да ће твоји потомци бити дошљаци у туђој земљи. Биће робови и биће злостављани четири стотине година. 14 Али ја ћу казнити народ коме ће они робовати, и они ће после тога изаћи са великом имовином. 15 Ти ћеш у дубокој старости умрети у миру и бити сахрањен. 16 Тек ће се четврти нараштај твојих потомака вратити овамо, јер грех Аморејаца још није навршио меру.«

17 Када је сунце зашло и пао мрак, појавише се задимљен жеравник и пламтећа бакља и прођоше између расечених делова животиња.

18 Тога дана ГОСПОД склопи савез са Аврамом и рече: »Твојим потомцима дајем ову земљу, од Египатске реке до велике реке, реке Еуфрат – 19 земљу Кенејаца, Кенижана, Кадмонаца, 20 Хетита, Перижана, Рефајаца, 21 Аморејаца, Ханаанаца, Гиргашана и Јевусејаца.«

16

Агара и Јишмаел

1 Аврамова жена Сараја није му рађала децу. А имала је једну робињу Египћанку која се звала Агара, 2 па рече Авраму: »Ето, ГОСПОД није дао да имам деце. Иди и спавај с мојом робињом, можда ћу преко ње имати деце.«

И Аврам послуша Сарају. 3 Тако, када је Аврам живео у Ханаану десет година, његова жена Сараја узе своју робињу, Египћанку Агару, и даде је своме мужу Авраму за жену. 4 Он је спавао с Агаром и она затрудне, а када је видела да је трудна, поче да презире своју господарицу.

5 Сараја рече Авраму: »Ти си крив за неправду која ме снашла. Ја сам довела своју робињу у твој загрљај, а она, кад је видела да је трудна, почела је да ме презире. Нека ГОСПОД пресуди ко је од нас двоје у праву.«

6 »Твоја робиња је у твојој власти«, рече Аврам. »Учини с њом како мислиш да је најбоље.«

Сараја тада поче да злоставља Агару, па ова побеже од ње.

7 Анђео ГОСПОДЊИ нађе Агару код извора у пустињи – извора који се налази на путу за Шур – 8 па је упита: »Агаро, робињо Сарајина, одакле си дошла и куда идеш?«

А она одговори: »Бежим од своје господарице Сараје.«

9 »Врати се својој господарици и покори јој се«, рече јој анђео ГОСПОДЊИ 10 и додаде: »Умножићу твоје потомке толико да се њихово мноштво неће моћи пребројати.« 11 И још јој анђео ГОСПОДЊИ рече:

»Ево, трудна си и родићеш сина.

Даћеш му име Јишмаел+ 16,11 Јишмаел значи »Бог је чуо«.,

јер је ГОСПОД чуо за твоје недаће.

12 Он ће бити као дивље магаре.

На свакога ће дизати руку

и свако ће дизати руку на њега.

У непријатељству ће живети

са свом својом сабраћом.«

13 Тада она ГОСПОДА, који јој је говорио, назва Ел Рои+ 16,13 Ел Рои значи »Бог који ме види«., јер рече: »Овде сам видела онога који ме види.« 14 Зато се тај бунар зове Беер Лахај Рои+ 16,14 Беер Лахај Рои значи »бунар Живога који ме види«., а налази се између Кадеша и Береда.

15 И Агара роди Авраму сина, а Аврам му даде име Јишмаел. 16 Аврам је имао осамдесет шест година када му је Агара родила Јишмаела.

17

Обрезање – знак Савеза

1 Када је Аврам имао деведесет девет година, ГОСПОД му се показа и рече му: »Ја сам Бог Свесилни. Чини оно што је по мојој вољи+ 17,1 Чини … вољи Дословно: Ходај преда мном. и буди беспрекоран. 2 Склопићу савез с тобом и силно ћу те умножити.«

3 Аврам паде ничице, а Бог му рече: 4 »Ово је мој савез с тобом: Бићеш отац многих народа. 5 Више се нећеш звати Аврам+ 17,5 Аврам значи »узвишени отац«., него ће ти име бити Авраам+ 17,5 Авраам (хебрејски: Аврахам ) значи »отац мноштва«., јер сам те учинио оцем многих народа. 6 Учинићу те веома плодним и учинити да од тебе постану народи и потекну цареви. 7 Склопићу савез с тобом и твојим потомцима из поколења у поколење – савез вечан – и бићу Бог твој и твојих потомака. 8 Теби и твојим потомцима даћу у вечан посед сву земљу Ханаан, у којој сада боравиш, и бићу њихов Бог.«

9 Потом Бог рече Аврааму: »Држи се мога савеза, и ти и твоји потомци из поколења у поколење. 10 Ово је мој савез с тобом и твојим потомцима, савез кога треба да се држиш: нека се обреже свако мушко међу вама. 11 Обрезујте се, и то ће бити знак савеза између мене и вас. 12 Нека се, из поколења у поколење, свако мушко међу вама обреже осмога дана по рођењу, а тако и сваки роб рођен у вашем дому или новцем купљен од странца, који није твој потомак. 13 Било да је рођен у твом дому или купљен новцем, мора да се обреже. Тако ће на вашем телу бити знак да је мој савез вечан савез. 14 Свако необрезано мушко, сваки онај који се не обреже, нека се одстрани из свога народа, јер је прекршио мој савез.«

15 Бог још рече Аврааму: »Своју жену више не зови Сараја+ 17,15 Сараја је можда арамејско име које значи »кнегиња«. – име ће јој бити Сара+ 17,15 Сара на хебрејском значи »кнегиња«.. 16 Благословићу је и даћу ти од ње сина. Благословићу је, и она ће постати мајка народима и од ње ће потећи цареви народâ.«

17 На то Авраам паде ничице, па се насмеја и помисли: »Зар ће се дете родити човеку од сто година? Зар ће Сара родити дете у деведесетој?«

18 Онда рече Богу: »Нека макар Јишмаел поживи пред тобом.«

19 А Бог рече: »Да, твоја жена Сара родиће ти сина, а ти ћеш му дати име Исаак+ 17,19 Исаак (хебрејски: Јицхак ) значи »он се смеје«.. Склопићу вечан савез с њим и с његовим потомцима. 20 Чуо сам шта си тражио за Јишмаела. Благословићу га, учинити га плодним и силно умножити. Родиће му се дванаест поглавара и од њега ћу начинити велик народ. 21 Али, свој савез ћу склопити с Исааком, кога ће ти Сара родити догодине у ово време.«

22 Када је завршио разговор с Авраамом, Бог се подиже од њега.

23 Тог истог дана Авраам узе свога сина Јишмаела и све робове рођене у свом дому и све купљене новцем – свако мушко из свога дома – и обреза их као што му је Бог рекао. 24 Авраам је имао деведесет девет година када се обрезао, 25 а његов син Јишмаел тринаест. 26 Тако су Авраам и његов син Јишмаел обрезани истога дана, 27 а с њима и сви мушкарци у Авраамовом дому – робови рођени у његовом дому и они купљени новцем од странца.

18

Три посетиоца

1 ГОСПОД се показа Аврааму код Мамреовог великог дрвећа док је Авраам седео на улазу свога шатора за време дневне жеге.

2 Авраам диже поглед, а оно – три човека стоје у близини!

Када их је видео, потрча им са улаза шатора у сусрет, поклони се до земље, 3 па рече: »Господару+ 18,3 Господару Или: Господе., ако сам стекао милост у твојим очима, немој да прођеш крај мене, твога слуге, а да не свратиш. 4 Нека се донесе мало воде, да оперете ноге, па да се одморите под дрветом. 5 Донећу и хлеба, да се окрепите, а онда пођите даље. Јер, код свога слуге сте свратили.«

»Добро«, рекоше они. »Уради како си рекао.«

6 Авраам пожури к Сари у шатор и рече јој: »Брзо! Узми три сее+ 18,6 три сее 22 литра. белог брашна, па замеси и испеци лепиње!«

7 Онда отрча до говедâ, узе младо, угојено теле и даде га једном слузи, који пожури да га спреми за јело. 8 Затим Авраам узе урде и млека и теле које је спремио за јело и стави пред њих. И док су они јели, он је стајао крај њих под дрветом.

9 »Где ти је жена Сара?« упиташе га.

А он одговори: »Ено је у шатору.«

10 Тада један од њих рече: »Вратићу се к теби догодине у ово време, и твоја жена Сара имаће сина.«

А Сара је слушала на улазу шатора, који је био иза њега. 11 И Авраам и Сара већ су били у поодмаклим годинама, и Сара више није имала месечницу.

12 Зато се Сара насмеја у себи и рече: »Зар сад, кад сам стара, да доживим ту насладу? А и муж ми је стар.«

13 Тада ГОСПОД упита Авраама: »Зашто се Сара насмејала и рекла: ‚Зар ћу заиста родити дете сад кад сам стара?‘ 14 Зар је ГОСПОДУ ишта тешко? Вратићу се к теби у одређено време догодине, и Сара ће имати сина.«

15 Сара слага рекавши: »Нисам се смејала«, јер се уплашила.

А ГОСПОД рече: »Јеси, јеси, смејала си се.«

Авраам се заузима за Содому

16 Када су они људи устали да крену, погледаше ка Содоми, а Авраам пође с њима да их испрати.

17 Тада ГОСПОД рече у себи: »Зар да кријем од Авраама шта ћу да учиним? 18 Од њега ће постати велик и моћан народ и преко њега ће бити благословени сви народи на земљи. 19 Јер, ја сам га изабрао да поучи своју децу и будуће укућане да се држе ГОСПОДЊЕГ пута поступајући правично и праведно, да ГОСПОД може да изврши оно што је обећао Аврааму.«

20 ГОСПОД рече: »Зато што је повика на Содому и Гомору велика и зато што је њихов грех веома тежак, 21 сићи ћу онамо да видим да ли заиста чине све то што сам чуо или не.«

22 Они људи кренуше оданде пут Содоме, а Авраам је још стајао пред ГОСПОДОМ.

23 Он приђе ГОСПОДУ и упита: »Зар ћеш заиста уништити и недужне заједно са кривима? 24 А шта ако у граду има педесет недужних? Зар ћеш заиста уништити то место? Зар га нећеш поштедети због педесет недужних у њему? 25 Далеко било да тако нешто учиниш – да погубиш недужне заједно са кривима, да с недужнима поступиш као са кривима. Далеко било! Зар да Судија свега света не поступи правично?«

26 А ГОСПОД рече: »Ако у граду Содоми нађем педесет недужних, због њих ћу поштедети цело место.«

27 »Ето«, поново проговори Авраам, »иако сам прах и пепео, усуђујем се да говорим Господу. 28 Шта ако недужних буде пет мање од педесет? Хоћеш ли затрти цео град због пет људи?«

»Ако их тамо нађем четрдесет пет«, рече ГОСПОД, »нећу га затрти.«

29 А Авраам му опет рече: »Шта ако их се тамо нађе само четрдест?«

Он рече: »Нећу то учинити због њих четрдесет.«

30 Онда Авраам рече: »Нека се Господ не љути што опет проговарам. Шта ако их се нађе само тридесет?«

Он рече: »Нећу то учинити ако их тамо нађем тридесет.«

31 Тада Авраам рече: »Ето, усуђујем се да говорим Господу. Шта ако их се тамо нађе само двадесет?«

Он рече: »Нећу га затрти због њих двадесет.«

32 Онда Авраам рече: »Нека се Господ не љути, него нека ми допусти да само још једном проговорим. Шта ако их се тамо нађе само десет?«

Он рече: »Нећу га затрти због њих десет.«

33 Када је завршио разговор с Авраамом, ГОСПОД оде, а Авраам се врати кући.

19

Уништење Содоме и Гоморе

1 Она два анђела стигоше увече до Содоме. Лот је седео на градској капији, па када их је угледао, устаде, пође им у сусрет и ничице се поклони.

2 »Молим вас, господо«, рече, »свратите у кућу свога слуге да преноћите и оперете ноге, а сутра ураните и наставите пут.«

»Не«, одговорише они, »преноћићемо на тргу.«

3 Али Лот их је упорно наговарао, па они свратише к њему. Уђоше у његову кућу, а он им спреми гозбу и испече бесквасног хлеба, па су јели.

4 Пре него што су легли на починак, сви грађани Содоме, сав народ из свих делова града, и старо и младо, опколише кућу.

5 Зовнуше Лота, па га упиташе: »Где су људи који су ноћас дошли к теби? Изведи нам их, да спавамо с њима.«

6 Тада Лот изађе пред њих и затвори за собом врата, 7 па рече: »Молим вас, пријатељи, не чините ово зло. 8 Ево, имам две кћери које су још девице. Њих ћу вам извести, па с њима чините како вам драго. Али овим људима немојте да чините ништа нажао, јер су под мојим кровом и под мојом заштитом+ 19,8 под мојим … заштитом Дословно: дошли под сенку мога крова..«

9 »Склањај нам се с пута!« рекоше они. »Дошао овде као странац, а већ би да буде судија! Сад ћемо ми с тобом горе него с њима.«

И силовито одгурнуше Лота, па кренуше да развале врата. 10 Али она двојица пружише руке напоље, па увукоше Лота к себи у кућу и затворише врата. 11 А људе пред улазом, и младе и старе, заслепише, тако да нису могли да нађу улаз.

12 »Кога још имаш овде?« упиташе она двојица Лота. »Зетове, синове и кћери и све које имаш у граду, изведи одавде 13 јер ћемо ми затрти ово место. Повика против ових људи постала је толика пред ГОСПОДОМ да нас је послао да га затремо.«

14 И Лот изађе да то каже својим будућим зетовима.

»Брзо!« рече им. »Изађите из овога места, јер ће га ГОСПОД затрти!«

Али његови зетови су мислили да се шали.

15 Када је свануло, анђели почеше да пожурују Лота, говорећи: »Брзо! Изведи своју жену и своје две кћери које су овде, да и ви не будете уништени када казнимо град.«

16 А Лот је оклевао. Зато они људи узеше за руку њега, његову жену и његове две кћери и изведоше их ван града, јер им се ГОСПОД смиловао.

17 Када су их извели, један од њих рече: »Бежите главом без обзира! Не осврћите се и не заустављајте се нигде у равници! Бежите у планине, да не будете уништени!«

18 Тада Лот рече: »Не, господару. 19 Ја, твој слуга, нашао сам милост у твојим очима и ти си показао велику љубав према мени када си ми спасао живот. Али, ја не могу да бежим у планине. Несрећа ће ме стићи и погинућу. 20 Него, ено тамо града који је довољно близу да у њега побегнем, а мали је. Дај ми да побегнем онамо – место је заиста мало – да спасем живот.«

21 А онај му рече: »Добро, услишићу ти и ову молбу и нећу срушити град о ком говориш. 22 Само бежи онамо брзо, јер не могу ништа да учиним док не стигнеш тамо.« Зато је онај град добио име Цоар+ 19,22 Цоар значи »мали«..

23 Сунце је већ било изашло када је Лот ушао у Цоар. 24 Тада ГОСПОД горућим сумпором запљушта на Содому и Гомору са неба 25 и уништи те градове и сву равницу, све житеље градова и све растиње на земљи.

26 А Лотова жена се осврну, и претвори се у стуб соли.

27 Авраам устаде рано ујутро и оде на место где је стајао пред ГОСПОДОМ. 28 Погледа према Содоми и Гомори и према свој равници, а оно – дим куља из земље као дим из пећи!

29 Тако се Бог сетио Авраама када је затирао градове у равници у којима је живео Лот и извео Лота пре њиховог уништења.

Порекло Моаваца и Амонаца

30 Лот и његове две кћери одоше из Цоара и настанише се у планинама јер се он плашио да остане у Цоару. Он и његове две кћери живели су у пећини.

31 Старија кћи рече млађој: »Наш отац је стар, а нема мушкарца да с нама спава као што је обичај на целом свету. 32 Хајде да оца опијемо вином, па да легнемо с њим, да му сачувамо потомство.«

33 Тако те ноћи опише оца вином, и старија кћи уђе к њему, па леже с њим. А он није знао ни када је легла ни када је устала.

34 Сутрадан старија рече млађој: »Синоћ сам ја легла с оцем. Хајде да га и вечерас опијемо, па ти уђи и лези с њим, да му сачувамо потомство.«

35 Тако оне и те ноћи опише свога оца вином, па млађа кћи оде и леже с њим. А он није знао ни када је легла ни када је устала.

36 Тако обе Лотове кћери затруднеше са својим оцем. 37 Старија кћи роди сина и даде му име Моав. Он је праотац данашњих Моаваца. 38 И млађа кћи роди сина и даде му име Бен-Ами. Он је праотац данашњих Амонаца.

20

Авраам и Авимелех

1 Авраам крену оданде ка подручју Негева и настани се између Кадеша и Шура. Неко време је боравио у Герару 2 и мештанима говорио за Сару да му је сестра. Тада герарски цар Авимелех посла по Сару и узе је к себи.

3 Али Бог дође Авимелеху ноћу у сну и рече му: »Умрећеш због ове жене коју си узео, јер она је удата жена.«

4 А Авимелех још није спавао са Саром, па рече: »Господе, зар ћеш побити недужан народ? 5 Зар ми онај није рекао: ‚Она ми је сестра‘? И зар ми она сама није рекла: ‚Он ми је брат‘? Учинио сам то чисте савести и неукаљаних руку.«

6 А Бог му рече у сну: »Да, знам да си то учинио чисте савести. Зато сам те задржавао да не згрешиш против мене – зато ти нисам дао да је дотакнеш. 7 А сада врати том човеку његову жену. Он је пророк и молиће се за тебе, и остаћеш жив. Али, ако је не вратиш, знај да ћеш умрети и ти и сви твоји.«

8 Авимелех устаде рано ујутро, па позва све своје службенике. Када им је испричао свој сан, они се силно уплашише.

9 Онда Авимелех позва Авраама, па га упита: »Шта си нам то урадио? Шта сам ти скривио да оволики грех навучеш на мене и на моје царство? Учинио си ми оно што не треба чинити.«

10 Авимелех још упита Авраама: »Из ког разлога си то учинио?«

11 А Авраам одговори: »Мислио сам: ‚У овоме месту се сигурно не боје Бога, па ће ме убити због моје жене.‘ 12 Осим тога, она ми је заиста сестра, кћи мога оца, али не и моје мајке, и постала ми је жена. 13 А када је Бог учинио да одем из очевог дома, рекао сам јој: ‚Овако ћеш ми показати своју љубав: куда год да одемо, кажи за мене да сам ти брат.‘«

14 Тада Авимелех узе оваца, говеда, робова и робиња и даде их Аврааму. А врати му и његову жену Сару.

15 »Ево, моја земља ти је на располагању«, рече Авимелех, »настани се где год ти драго.«

16 А Сари рече: »Дао сам твом брату хиљаду сребрњака. За све који су с тобом то ће бити доказ да си недужна. Тако ћеш бити потпуно оправдана.«

17 Тада се Авраам помоли Богу, и Бог излечи Авимелеха, његову жену и робиње, па су опет могле да рађају децу. 18 Јер, ГОСПОД је сваку жену у Авимелеховом дому био учинио нероткињом због Авраамове жене Саре.

21

Исааково рођење

1 ГОСПОД се смилова Сари као што је рекао и учини за њу оно што је обећао: 2 Сара затрудне и роди Аврааму сина у његовој старости, баш у оно време о коме му је Бог говорио. 3 Сину кога му је Сара родила Авраам даде име Исаак+ 21,3 Исаак (хебрејски: Јицхак ) значи »он се смеје«..

4 Када је његов син Исаак имао осам дана, Авраам га обреза као што му је Бог заповедио. 5 Авраам је имао сто година када му се родио његов син Исаак.

6 Сара рече: »Бог је учинио да се насмејем, и сви који за ово чују, смејаће се са мном.«

7 И још рече: »Ко је могао да каже Аврааму да ће Сара дојити децу? А ипак сам му родила сина у његовој старости.«

8 Дете је порасло и престало да сиса. А онога дана када је Исаак престао да сиса, Авраам приреди велику гозбу.

Агара и Јишмаел отерани

9 Сара виде како се син кога је Аврааму родила Египћанка Агара руга, 10 па рече Аврааму: »Отерај ову робињу и њеног сина, јер син ове робиње неће бити наследник са мојим сином, са Исааком.«

11 То веома узруја Авраама, јер се тицало његовог сина.

12 Али Бог му рече: »Немој да се узрујаваш због дечака и своје робиње. Послушај све што ти Сара каже, јер ће се твоје потомство рачунати по Исааку. 13 А и од сина робиње начинићу народ, јер је и он твој потомак.«

14 Авраам устаде рано ујутро, узе хране и мешину воде и даде их Агари. То јој напрти на плећа, па је отпреми заједно са дечаком. Она оде, па је лутала по пустињи Беер-Шеви. 15 Када је у мешини нестало воде, она стави дете под један жбун, 16 па оде и седе подаље, отприлике колико лук може да добаци, јер је мислила: »Не могу да гледам како дете умире.«

И док је тако седела, гласно заплака.

17 Бог чу дечаков плач, па Божији анђео позва Агару са неба и рече јој: »Шта је, Агаро? Не бој се. Бог је чуо како дечак тамо плаче. 18 Устани, подигни дечака и утеши га, јер ћу од њега начинити велик народ.«

19 Тада јој Бог отвори очи, и она виде бунар с водом, па оде и напуни мешину и даде дечаку да пије.

20 Бог је био са дечаком док је одрастао. Живео је у пустињи и постао стрелац. 21 Док је живео у пустињи Паран, мајка му из Египта доведе жену.

Авраам склапа савез с Авимелехом

22 У то време Авимелех, у пратњи Пихола, заповедника његове војске, рече Аврааму: »Бог је с тобом у свему што чиниш. 23 Зато ми се овде пред Богом закуни да нећеш варати ни мене, ни моју децу, ни моје потомке, него да ћеш мени и овој земљи у којој боравиш бити одан као што сам и ја одан теби.«

24 »Кунем се«, рече Авраам.

25 Тада се Авраам пожали Авимелеху због бунара с водом који су Авимелехове слуге присвојиле.

26 А Авимелех рече: »Не знам ко је то урадио. Ти ми о томе ниси говорио, и ја за то тек данас чујем.«

27 Авраам узе ситне и крупне стоке и даде је Авимелеху, па њих двојица склопише савез.

28 Потом Авраам одвоји седморо женске јагњади из стада, 29 а Авимелех га упита: »Шта значи ово седморо женске јагњади које си одвојио на страну?«

30 Он му одговори: »Прими од мене ово седморо женске јагњади као сведочанство да сам ја ископао овај бунар.«

31 Тако оно место доби име Беер Шева+ 21,31 Беер Шева значи »бунар заклетве«., јер су тамо њих двојица положили заклетву. 32 Када су Авимелех и Авраам склопили савез код Беер-Шеве, Авимелех и Пихол, заповедник његове војске, вратише се у земљу Филистејаца. 33 Авраам посади дрво тамариска у Беер-Шеви и тамо се поклони ГОСПОДУ, Вечноме Богу+ 21,33 се поклони … Богу Дословно: призва име Јахвеа (ГОСПОДА), Вечнога Бога..

34 Авраам је још дуго боравио у земљи Филистејаца.

22

Бог искушава Авраама

1 После тога Бог искуша Авраама.

Позва га: »Аврааме!«

А Авраам одговори: »Молим?«

2 Бог рече: »Узми свог сина, свог јединца Исаака, кога волиш, и иди у земљу Морију. Тамо га принеси као жртву паљеницу на једној од планина за коју ти будем рекао.«

3 Авраам устаде рано ујутро, оседла магарца и поведе са собом двојицу слугу и свога сина Исаака. Када је насекао дрва за жртву паљеницу, крену ка месту о коме му је Бог говорио.

4 Трећега дана Авраам диже поглед и угледа то место у даљини, 5 па рече својим слугама: »Останите овде поред магарца, а ја и дечак идемо онамо да се поклонимо Богу, па ћемо се вратити к вама.«

6 Авраам узе дрва за жртву паљеницу и напрти их на свога сина Исаака, а он понесе ватру и нож, па њих двојица одоше заједно даље.

7 Исаак рече свом оцу Аврааму: »Оче!«

»Молим, сине?« одговори Авраам.

»Ватра и дрва су овде«, рече Исаак, »али где је јагње за жртву паљеницу?«

8 Авраам одговори: »Бог ће се сам постарати за јагње за жртву паљеницу, сине мој.«

И њих двојица одоше заједно даље.

9 Када су стигли до места о коме му је Бог говорио, Авраам подиже жртвеник и на њега наслага дрва. Затим свеза свога сина Исаака и положи га на жртвеник преко дрва, 10 па пружи руку и узе нож да закоље свога сина.

11 Али анђео ГОСПОДЊИ га позва са неба: »Аврааме! Аврааме!«

А Авраам рече: »Молим?«

12 »Не спуштај руку на дечака«, рече, »и немој ништа да му урадиш. Сада знам да се бојиш Бога, пошто ми ниси ускратио свога сина, свога јединца.«

13 Тада Авраам диже поглед, а кад тамо – ован се роговима заплео у жбун! Он оде, узе га и принесе као жртву паљеницу место свога сина. 14 Авраам назва оно место »ГОСПОД се стара«. Зато се још и данас каже: »На планини где ће се ГОСПОД постарати.«

15 Анђео ГОСПОДЊИ по други пут позва Авраама са неба, 16 па му рече: »Самим собом се заклињем, говори ГОСПОД, зато што си ово урадио и ниси ускратио свога сина, свога јединца, 17 заиста ћу те благословити и учинити да твојих потомака буде колико и звезда на небу и песка на морској обали. Твоји потомци ће запосести градове+ 22,17 градове Дословно: капије. својих непријатеља 18 и преко твога потомства биће благословени сви народи на земљи зато што си ме послушао.«

19 Тада се Авраам врати својим слугама, па сви заједно кренуше ка Беер-Шеви. И Авраам остаде да живи у Беер-Шеви.

Нахорови потомци

20 После ових догађаја, Аврааму рекоше да је и Милка родила синове његовом брату Нахору: 21 прворођеног Уца, његовог брата Буза, Кемуела оца Арамовог, 22 Кеседа, Хазу, Пилдаша, Јидлафа и Бетуела. 23 Бетуел је био Ревекин отац. Ових осам синова Милка је родила Авраамовом брату Нахору. 24 А и Нахорова наложница, која се звала Реума, родила је синове: Теваха, Гахама, Тахаша и Мааху.

23

Сарина смрт

1 Сара је живела 127 година. 2 Умрла је у Кирјат-Арби, то јест Хеврону, у Ханаану, а Авраам уђе да је ожали и оплаче.

3 Када је устао од своје покојне жене, Авраам рече Хетитима: 4 »Ја сам међу вама дошљак и насељеник. Продајте ми овде место за сахрањивање, да могу да сахраним своју покојницу.«

5 Хетити му одговорише: 6 »Чуј нас, господару. Ти си моћан поглавар међу нама. Сахрани своју покојницу у нашој најбољој гробници. Ниједан од нас неће ти ускратити своју гробницу да у њој сахраниш своју покојницу.«

7 На то Авраам устаде и поклони се народу оне земље, Хетитима, 8 па им рече: »Ако хоћете да ми дозволите да овде сахраним своју покојницу, онда ме саслушајте и заузмите се за мене код Ефрона сина Цохаровог, 9 да ми прода пећину Махпелу, која припада њему, а налази се на крају његовог поља. Нека ми је прода по пуној цени, да ми буде место за сахрањивање међу вама.«

10 А Ефрон је седео са осталим Хетитима и он одговори Аврааму пред свим Хетитима који су дошли на капију његовог града: 11 »Не, господару. Чуј ме: Дајем ти поље и дајем ти пећину која је на њему – дајем ти то у присуству мојих сународника. Сахрани своју покојницу.«

12 Авраам се опет поклони народу оне земље, 13 па рече Ефрону пред њима: »Молим те да ме саслушаш. Платићу ти колико поље вреди. Прихвати моју понуду, да могу тамо да сахраним своју покојницу.«

14 А Ефрон одговори Аврааму: 15 »Чуј ме, господару. Та земља вреди четири стотине шекела+ 23,15 четири стотине шекела 4,56 килограма; исто и у 16. стиху. сребра, а то није ништа ни за мене ни за тебе. Сахрани своју покојницу.«

16 Авраам се сложи с Ефроном и измери му сребра колико је овај поменуо пред осталим Хетитима: четири стотине шекела сребра трговачке мере.

17 Тако Ефроново поље у Махпели близу Мамре – и поље и пећина на њему и све дрвеће унутар његових међа – пређоше 18 у Авраамово власништво у присуству свих Хетита који су дошли на градску капију. 19 После тога Авраам сахрани своју жену Сару у пећини на пољу Махпели близу Мамре, то јест Хеврона, у Ханаану.

20 Тако то поље и пећина на њему пређоше од Хетитâ у Авраамово власништво као место за сахрањивање.

24

Исаак и Ревека

1 Авраам је већ био веома стар, и ГОСПОД га је у свему благословио.

2 Он рече најстаријем слузи у своме дому, оном који је управљао свим његовим имањем: »Стави руку под моје бедро 3 и закуни ми се ГОСПОДОМ, Богом неба и земље, да мом сину нећеш за жену довести неку од кћери Ханаанаца, међу којима живим, 4 него да ћеш отићи у моју земљу, мојој родбини, и тамо наћи жену за мог сина Исаака.«

5 »А шта ако та жена не буде хтела да пође са мном у ову земљу?« упита га слуга. »Да ли да онда одведем твог сина у земљу из које си дошао?«

6 »Нипошто не води мог сина онамо!« рече Авраам. 7 »ГОСПОД, Бог неба, који ме извео из дома мога оца и земље моје родбине, говорио је са мном и заклео ми се: ‚Твом потомству ћу дати ову земљу.‘ Он ће пред тобом послати анђела да би ти могао оданде да доведеш жену за мог сина. 8 А ако та жена не буде хтела да пође овамо с тобом, бићеш ослобођен ове заклетве коју си ми дао. Али, мог сина нипошто не води тамо!«

9 Тада слуга стави руку под бедро свога господара Авраама и закле му се.

10 Потом узе десет камила из крда свога господара и оде, носећи са собом сваковрсних добара свога господара, па се запути у Арам Нахарајим, у Нахоров град. 11 Испред града натера камиле да клекну поред једног бунара. Било је предвечерје, време када жене излазе да захвате воде.

12 Он рече: »ГОСПОДЕ, Боже мога господара Авраама, дај ми да успем данас и покажи љубав према мом господару Аврааму. 13 Ево, стојим поред овог извора, а кћери житељâ града излазе да захвате воде. 14 Нека девојка којој кажем: ‚Молим те, спусти свој крчаг да пијем воде‘, а она одговори: ‚Пиј, а напојићу и твоје камиле‘ – нека она буде та коју си одредио за свога слугу Исаака. По томе ћу знати да си показао љубав мом господару.«

15 И још пре него што је он завршио молитву, изађе Ревека са својим крчагом на рамену. Она је била кћи Бетуела, сина Милке и Авраамовог брата Нахора. 16 Девојка је била врло лепа и била је девица. Она сиђе до извора, напуни крчаг и опет се попе горе.

17 Слуга јој потрча у сусрет, па јој рече: »Молим те, дај ми да попијем мало воде из твог крчага.«

18 »Пиј, господару«, рече она, па брзо спусти крчаг на руку и даде му да пије.

19 Када се напио, она рече: »И твојим камилама ћу захватати воде док се не напију«.

20 И она брзо испразни крчаг у појило, па отрча назад до бунара да захвати још воде. Тако је захватила воде за све његове камиле. 21 А слуга је ћутао и помно је посматрао, да види да ли је ГОСПОД учинио да његов пут буде успешан или није.

22 Када су се камиле напојиле, човек извади златан носни прстен тежак једну беку+ 24,22 једну беку 6 грама. и две златне наруквице тешке десет шекела+ 24,22 десет шекела 114 грама., 23 па је упита: »Молим те, реци ми чија си кћи? Има ли у дому твога оца места за нас да преноћимо?«

24 Она му одговори: »Ја сам кћи Бетуела, кога је Милка родила Нахору«, 25 па додаде: »Код нас има сламе и крме у изобиљу, а и места за вас да преноћите.«

26 Слуга се тада дубоко поклони ГОСПОДУ, 27 говорећи: »Благословен ГОСПОД, Бог мога господара Авраама, што мога господара није лишио своје љубави и верности. ГОСПОД ме је водио путем до дома рођакâ мога господара.«

28 Тада девојка отрча и ово исприча укућанима своје мајке. 29 А Ревека је имала брата који се звао Лаван. Лаван отрча до Авраамовог слуге на извору, 30 јер је видео носни прстен и наруквице на рукама своје сестре Ревеке и чуо је како прича шта јој је онај човек рекао. Када је стигао до Авраамовог слуге, нађе га како стоји крај камила близу извора, 31 па му рече: »Дођи, ти кога је ГОСПОД благословио. Зашто стојиш напољу? Спремио сам кућу и место за камиле.«

32 И Авраамов слуга уђе у кућу. Са камила поскидаше товар и донеше сламе и крме, а слузи и његовим људима воде да оперу ноге.

33 Онда му простреше да једе, али он рече: »Нећу да једем док не кажем оно што имам да кажем.«

А Лаван рече: »Кажи.«

34 Он рече: »Ја сам Авраамов слуга. 35 ГОСПОД је обилато благословио мога господара, и он се обогатио. Дао је Аврааму ситне и крупне стоке, сребра и злата, робова и робиња, камила и магаради. 36 А Сара, жена мога господара, родила му је сина у својој старости, и мој господар му је дао све што има. 37 Мој господар је тражио да се закунем и рекао ми: ‚Немој да мом сину за жену доведеш неку од кћери Ханаанаца, у чијој земљи живим. 38 Него, иди породици мога оца и моме братству и нађи жену за мога сина.‘ 39 Ја сам онда упитао свога господара: ‚А шта ако та жена не буде хтела да пође са мном?‘ 40 А он ми је одговорио: ‚ГОСПОД, пред којим живим чинећи његову вољу+ 24,40 пред … његову вољу Дословно: пред којим ходам., послаће с тобом анђела и учинити твој пут успешним, и ти ћеш за мог сина наћи жену из мога братства и из породице мога оца. 41 Тада ћеш, када дођеш моме братству, бити слободан од моје заклетве. Чак ако ти је они и не дају, бићеш слободан од моје заклетве.‘

42 »Када сам данас стигао до извора, рекао сам: ‚ГОСПОДЕ, Боже мога господара Авраама, ако хоћеш, молим те, дај да пут на који сам пошао буде успешан. 43 Ево, стојим крај овог извора. Ако нека девојка изађе да захвати воде и ја јој кажем: »Молим те, дај ми да попијем мало воде из твог крчага«, 44 а она ми каже: »Пиј, а ја ћу захватити воде и за твоје камиле« – нека она буде та коју је ГОСПОД одредио за сина мога господара.‘ 45 И још пре него што сам завршио ову молитву у себи, изашла је Ревека са крчагом на рамену. Сишла је до извора и захватила воде, а ја сам јој рекао: ‚Молим те, дај ми да пијем.‘ 46 Она је брзо спустила крчаг с рамена и рекла: ‚Пиј, а напојићу и твоје камиле.‘ Тако сам пио, а она је напојила и камиле. 47 Онда сам је упитао: ‚Чија си кћи?‘ А она је рекла: ‚Ја сам кћи Нахоровог сина Бетуела, којег му је родила Милка.‘ Тада сам јој ставио прстен на ноздрву и наруквице на руке, 48 па се дубоко поклонио ГОСПОДУ. Благословио сам ГОСПОДА, Бога мога господара Авраама, који ме је водио правим путем, да нађем унуку брата мога господара за његовог сина. 49 А сада, ако хоћете да покажете љубав и верност мом господару, кажите ми. А и ако нећете, кажите ми, да знам на чему сам.«

50 »Пошто ово долази од ГОСПОДА«, одговорише Лаван и Бетуел, »ми не можемо да ти кажемо ни овако ни онако. 51 Ево Ревеке пред тобом – узми је и иди. Нека постане жена сина твога господара, као што је ГОСПОД наложио.«

52 Када је чуо шта су рекли, Авраамов слуга се поклони ГОСПОДУ до земље. 53 Онда изнесе накит од сребра и злата и одећу и даде их Ревеки, а и њеном брату и мајци даде скупе дарове. 54 Потом он и људи који су били с њим узеше да једу и пију, и тамо преноћише.

Када су ујутро устали, слуга рече: »Пустите ме да се вратим свом господару.«

55 А Ревекини брат и мајка рекоше: »Нека девојка остане с нама још десетак дана, а онда нека иде.«

56 Али слуга им рече: »Не задржавајте ме сад кад је ГОСПОД учинио да мој пут буде успешан. Пустите ме да се вратим свом господару.«

57 А они рекоше: »Позваћемо девојку и питаћемо је шта она мисли.«

58 Тако позваше Ревеку и упиташе је: »Хоћеш ли да идеш с овим човеком?«

А она одговори: »Хоћу.«

59 Тада они отпремише своју сестру Ревеку са њеном дојкињом и Авраамовим слугом и његовим људима.

60 И благословише Ревеку рекавши јој:

»Сестро наша,

буди мајка хиљадама хиљада,

и нека твоји потомци запоседну

градове+ 24,60 градове Дословно: капије. оних који их мрзе.«

61 Онда се Ревека и њене слушкиње спремише, узјахаше камиле и пођоше са Авраамовим слугом. Тако слуга узе Ревеку и оде.

62 А Исаак је био дошао из Беер-Лахај-Роија, јер је живео у Негеву. 63 Када је једне вечери изашао у поље да се прошета, диже поглед и угледа камиле како се приближавају.

64 А и Ревека диже поглед и угледа Исаака, па сиђе са своје камиле 65 и упита Авраамовог слугу: »Ко је онај човек у пољу који нам долази у сусрет?«

»То је мој господар«, одговори слуга.

На то она узе свој вео и покри се.

66 Тада слуга исприча Исааку све што је учинио. 67 Исаак уведе Ревеку у шатор своје мајке Саре, и она му постаде жена. У љубави према њој Исаак нађе утеху после мајчине смрти.

25

Остали Авраамови потомци

(1. Лет 1,32-33)

1 Авраам узе себи још једну жену, која се звала Кетура.

2 Она му роди Зимрана, Јокшана, Медана, Мидјана, Јишбака и Шуаха.

3 Јокшану се родише Шева и Дедан.

Деданови потомци: Ашурци, Летушци и Леумци.

4 Мидјанови синови: Ефа, Ефер, Енох, Авида и Елдаа.

Све су то Кетурини потомци.

5 Све што је имао, Авраам остави Исааку, 6 а синовима својих наложница још за свога живота подели дарове и посла их у земље на истоку – далеко од Исаака.

Авраамова смрт

7 Авраам је живео 175 година. 8 Умро је у веома дубокој старости, пошто је поживео много година. 9 Његови синови Исаак и Јишмаел сахранише га у пећини Махпели близу Мамре, на пољу Ефрона, сина Цохара Хетита, 10 на пољу које је Авраам купио од Хетитâ. Тамо је Авраам сахрањен поред своје жене Саре.

11 После Авраамове смрти, Бог благослови његовог сина Исаака, који је тада живео код Беер-Лахај-Роија.

Јишмаелови потомци

(1. Лет 1,28-31)

12 Ово је повест о Авраамовом сину Јишмаелу, кога му је родила Египћанка Агара, Сарина робиња.

13 Ово су имена Јишмаелових синова по реду којим су се рађали:

Јишмаелов прворођени син Невајот, па Кедар, Адбеел, Мивсам,

14 Мишма, Дума, Маса,

15 Хадад, Тема, Јетур, Нафиш и Кедма.

16 То су Јишмаелови синови, дванаесторица племенских поглавара, по којима су названа њихова насеља и табори. 17 Јишмаел је живео 137 година. Онда издахну и умре. 18 Његови потомци су се настанили на подручју између Хавиле и Шура, које се простире од Египта према Асирији, а живели су у непријатељству са другим Авраамовим потомцима.

Рођење Исава и Јакова

19 Ово је повест о Исааку сину Авраамовом.

Аврааму се родио Исаак. 20 Исаак је имао четрдесет година када се оженио Ревеком кћери Бетуела, Арамејца из Падан-Арама, сестром Лавана Арамејца.

21 Исаак се помоли ГОСПОДУ за своју жену, јер је била нероткиња. ГОСПОД му услиши молитву и његова жена Ревека затрудне.

22 Али деца су се у њеној утроби тако гурала да она рече: »Зашто ми се ово дешава?«

Зато оде да о томе упита ГОСПОДА.

23 ГОСПОД јој рече:

»Два народа су у твојој утроби,

два народа ће се оделити из твога трбуха.

Један ће бити јачи од другога

и старији ће служити млађему.«

24 Када је дошло време да роди, а оно – у утроби јој били близанци! 25 Први који је изашао био је црвен и сав рутав као огртач. Зато му дадоше име Исав+ 25,25 Исав (хебрејски: Есав ) звучи као реч за »рутав«.. 26 После тога изађе његов брат, држећи се руком Исаву за пету. Зато му дадоше име Јаков+ 25,26 Јаков (хебрејски: Јааков ) значи »онај који држи за пету« или »варалица«.. Исаак је имао шездесет година када их је Ревека родила.

Исав продаје своје право првородства

27 Дечаци одрастоше: Исав постаде вешт ловац, човек пустаре, а Јаков је био повучен човек и боравио је међу шаторима. 28 Исаак, који је волео да једе дивљач, више је волео Исава, а Ревека је више волела Јакова.

29 Једном док је Јаков кувао чорбу, Исав дође из пустаре ужасно гладан, 30 па рече Јакову: »Дај ми тог црвеног јела! Умирем од глади!« Зато га назваше Едом+ 25,30 Едом звучи као хебрејска реч за »црвен«..

31 »Прво ми продај своје право првородства«, одговори Јаков.

32 »Само што нисам умро«, рече Исав. »Шта ће ми право првородства?«

33 »Прво ми се закуни«, рече Јаков.

И Исав му се закле и тако продаде своје право првородства Јакову.

34 Тада Јаков даде Исаву хлеба и чорбе од сочива, и овај се наједе и напи, па устаде и оде.

Тако је Исав презрео своје право првородства.

26

Исаак у Герару

1 У земљи завлада глад као онда у Аврааамово време, па Исаак оде у Герар, Авимелеху, цару Филистејаца.

2 ГОСПОД се показа Исааку и рече: »Не иди доле у Египат, него се настани у земљи за коју ти будем рекао. 3 Борави неко време у овој земљи, а ја ћу бити с тобом и благословити те. Јер, теби и твојим потомцима даћу све ове земље и испунићу заклетву којом сам се заклео твом оцу Аврааму. 4 Учинићу да твојих потомака буде колико и звезда на небу и даћу им све ове земље. Сви народи на земљи биће благословени преко твога потомства 5 зато што ме је Авраам слушао и држао се мојих налога, заповести, уредби и законâ.«

6 Тако Исаак остаде у Герару.

7 Када су га мештани питали о његовој жени, он им рече: »Она ми је сестра«, јер се бојао да каже: »Она ми је жена.« Мислио је: »Мештани би могли да ме убију због Ревеке, зато што је лепа.«

8 Када је Исаак већ дуго био у Герару, Авимелех, цар Филистејаца, погледа кроз прозор, а кад тамо – Исаак милује своју жену Ревеку!

9 Авимелех позва Исаака и рече: »Дакле, она ти је жена! Зашто си рекао: ‚Она ми је сестра‘?«

»Зато што сам мислио да бих због ње могао да погинем«, одговори Исаак.

10 На то Авимелех рече: »Шта си нам то урадио? Неко је лако могао да спава с твојом женом, и тако би ти на нас навалио кривицу!«

11 Онда Авимелех издаде наредбу свему народу: »Ко учини нешто нажао овом човеку или његовој жени, биће погубљен.«

12 Исаак засеја њиве у тој земљи, и исте године пожње стострук род, јер га је ГОСПОД благословио. 13 Тако се он обогати и настави да се богати док није постао веома богат. 14 Стекао је толико ситне и крупне стоке и толико слугу да су му Филистејци завидели. 15 А Филистејци су затрпали, напунивши их земљом, све бунаре које су биле ископале слуге његовог оца Авраама.

16 Тада Авимелех рече Исааку: »Одлази од нас, јер си постао сувише моћан за нас.«

17 И Исаак оде оданде и утабори се у Герарском кланцу, па је тамо живео. 18 Он поново ископа бунаре који су били ископани у време његовог оца Авраама, а које су Филистејци после Авраамове смрти затрпали, и даде им иста имена која им је био дао и његов отац.

19 Када су Исаакове слуге копале у кланцу и откриле бунар са живом водом, 20 герарски пастири се посвађаше с Исааковим пастирима, говорећи: »То је наша вода!«

Зато Исаак назва тај бунар Есек+ 26,20 Есек значи »препирка«. јер су се с њим препирали. 21 Онда ископаше други бунар, али и око њега изби свађа. Зато га Исаак назва Ситна+ 26,21 Ситна значи »размирица«.. 22 Исаак се пресели оданде, па ископа још један бунар, и нико се око њега не посвађа. Исаак га назва Реховот+ 26,22 Реховот значи »простор«., говорећи: »ГОСПОД нам је сада дао простор да се намножимо+ 26,22 да се намножимо Овај израз на хебрејском може да значи и »да будемо плодни«. на земљи.«

23 Оданде Исаак оде у Беер-Шеву.

24 Те ноћи ГОСПОД му се показа и рече: »Ја сам Бог твог оца Авраама. Не бој се, јер ја сам с тобом. Благословићу те и умножити твоје потомке због свог слуге Авраама.«

25 Исаак тамо подиже жртвеник и поклони се ГОСПОДУ+ 26,25 поклони се ГОСПОДУ Дословно: призва Јахвеово (ГОСПОДЊЕ) име.. Тамо разапе и свој шатор, а његове слуге почеше да копају бунар.

Исаак склапа савез с Авимелехом

26 Исааку из Герара дође Авимелех са својим саветником Ахузатом и са Пихолом, заповедником војске.

27 Исаак их упита: »Зашто сте дошли к мени кад ме мрзите и кад сте ме отерали?«

28 »Увидели смо да је ГОСПОД с тобом«, одговорише они, »па смо мислили да би требало да се међусобно закунемо. Дај да склопимо савез с тобом 29 да нам нећеш учинити зло, као што ни ми теби нисмо учинили нажао, већ смо с тобом увек добро поступали и пустили те да одеш у миру. А сада те је ГОСПОД благословио.«

30 Тада им Исаак спреми гозбу, па су јели и пили. 31 Ујутро устадоше рано и један другом се заклеше. Исаак их онда испрати, и они одоше од њега у миру.

32 Тога дана дођоше Исаакове слуге и јавише му о бунару који су копали. »Нашли смо воду«, рекоше му, 33 а он га назва Шива+ 26,33 Шива значи »заклетва«.. Зато се и дан-данас тај град зове Беер Шева+ 26,33 Беер Шева значи »бунар заклетве«..

Исавове жене

34 Када је Исав имао четрдесет година, ожени се Јудитом кћери Беерија Хетита и Босмат кћери Елона Хетита. 35 Оне су Исааку и Ревеки загорчавале живот.

27

Јаков преваром добија очев благослов

1 Када је Исаак остарио и очи му толико ослабиле да више није видео, позва свог старијег сина Исава, рекавши: »Сине!«

А овај одговори: »Молим?«

2 Исаак рече: »Ето, остарио сам и не знам дан када ћу умрети. 3 Зато узми своје оружје – свој лук и тоболац – па иди у пустару да ми уловиш неку дивљач. 4 Припреми ми укусно јело, какво ја волим, па ми донеси да једем, да могу да те благословим пре него што умрем.«

5 А Ревека је слушала док је Исаак говорио свом сину Исаву, па када је Исав отишао у пустару да улови дивљач и донесе је, 6 Ревека рече свом сину Јакову: »Управо сам чула како твој отац каже твом брату Исаву: 7 ‚Донеси ми неку дивљач и припреми ми укусно јело да га поједем, па да те благословим пред ГОСПОДОМ пре него што умрем.‘ 8 Зато ме сада послушај, сине, и уради како ти кажем. 9 Иди до стада и донеси ми два лепа јарета, да од њих за твог оца спремим укусно јело, какво он воли. 10 Онда ћеш га ти однети оцу да једе, да може да те благослови пре него што умре.«

11 На то Јаков рече својој мајци Ревеки: »Али мој брат Исав је рутав човек, а моја кожа је глатка. 12 Шта ако ме отац дотакне? Испашћу варалица у његовим очима, па ћу на себе навући проклетство, а не благослов.«

13 »Сине«, рече му мајка, »нека твоје проклетство падне на мене. Само ти мене послушај: иди и донеси ми јариће.«

14 И он оде, ухвати јариће и донесе мајци, а она спреми укусно јело какво је његов отац волео. 15 Онда Ревека узе најлепшу одећу свог старијег сина Исава коју је имала у кући, па у њу обуче свог млађег сина Јакова, 16 а око руку и голог дела врата омота му јарећу кожу. 17 Потом свом сину Јакову даде оно укусно јело и хлеб које је спремила.

18 Јаков оде оцу и рече: »Оче!«

»Молим?« рече Исаак. »Који си ти мој син?«

19 А Јаков рече оцу: »Ја сам Исав, твој прворођени син. Урадио сам као што си ми рекао. Сада се, молим те, придигни и поједи мало моје дивљачи, да можеш да ме благословиш.«

20 »Како си је тако брзо нашао, сине?« упита Исаак свог сина, а овај одговори: »Зато што ми је помогао ГОСПОД, твој Бог.«

21 Тада Исаак рече Јакову: »Приђи ближе, сине, да опипам да ли си ти заиста мој син Исав или ниси.«

22 Јаков се примаче свом оцу Исааку, и овај га опипа, па рече: »Глас је Јаковљев, али су руке Исавове.«

23 Није га препознао, јер су му руке биле рутаве као у његовог брата Исава. Када је хтео да га благослови, 24 упита га још једном: »Јеси ли ти заиста мој син Исав?«

А Јаков одговори: »Јесам.«

25 Тада Исаак рече: »Сине, принеси ми да поједем мало твоје дивљачи, да могу да те благословим.«

И Јаков му принесе, па је Исаак јео. А донео је и вина, па је Исаак пио.

26 Тада му његов отац Исаак рече: »Сада приђи и пољуби ме, сине.«

27 И Јаков му приђе и пољуби га, а Исаак осети мирис његове одеће, па га благослови, говорећи:

»Мирис мога сина сличан је мирису поља

које је ГОСПОД благословио.

28 Нека ти Бог даје росу са неба и плодну земљу

– обиље жита и младог вина.

29 Нека ти народи служе

и нека ти се племена клањају.

Владај над својом сабраћом

и нека ти се клањају потомци твоје мајке.

Проклет био ко те проклиње

и благословен ко те благосиља!«

30 Тек што је Јаков отишао од свог оца Исаака након што га је овај благословио, његов брат Исав стиже из лова. 31 И он спреми укусно јело, донесе га оцу, па му рече: »Оче, придигни се и поједи мало моје дивљачи, да можеш да ме благословиш.«

32 А његов отац Исаак га упита: »Ко си ти?«

»Ја сам твој син« одговори он, »твој прворођени син Исав.«

33 На то Исаак претрну од ужаса и рече: »Па ко је онда био онај који је уловио дивљач и донео ми је? Јео сам је пре него што си ти дошао и благословио сам га, и он ће бити благословен.«

34 Када је Исав чуо шта је његов отац рекао, силно и огорчено крикну, па рече оцу: »И мене благослови, оче!«

35 А Исаак рече: »Твој брат је дошао и на превару узео твој благослов.«

36 Тада Исав рече: »Зар се с правом не зове Јаков+ 27,36 Јаков (хебрејски: Јааков ) значи »варалица«.? Већ ме је двапут преварио – узео ми је право првородства, а сада ми, ево, узе и благослов.«

Онда упита: »Зар за мене ниси сачувао ниједан благослов?«

37 Исаак одговори: »Њега сам поставио за твога господара и дао му сву његову сабраћу за слуге, обезбедио га житом и младим вином – па шта сад да учиним за тебе, сине?«

38 На то Исав рече оцу: »Зар имаш само један благослов, оче? Благослови и мене, оче мој!«

И гласно заплака.

39 Његов отац Исаак му рече:

»Далеко од плодне земље биће ти дом,

далеко од росе с неба.

40 Живећеш од свога мача

и своме брату служити.

Али, када се побуниш,

збацићеш његов јарам с врата.«

41 Исав замрзе Јакова због благослова који је овоме дао отац, па помисли: »Мој отац ће ускоро умрети+ 27,41 Мој … умрети Дословно: Дани жалости за мојим оцем се примичу.. Тада ћу убити свог брата Јакова.«

42 Када су Ревеки рекли шта њен старији син Исав намерава, она посла по свог млађег сина Јакова, па му рече: »Твој брат Исав се носи мишљу да те убије. 43 Зато ме сада послушај, сине: сместа бежи мом брату Лавану у Харан. 44 Остани код њега неко време, док твог брата не прође бес. 45 Кад се више не буде љутио на тебе и кад заборави шта си му урадио, јавићу ти да се вратиш. Зашто да вас обојицу изгубим у истом дану?«

Исаак шаље Јакова Лавану

46 Ревека рече Исааку: »Смучио ми се живот због ових Хетиткиња. Ако се и Јаков ожени неком од жена из ове земље – Хетиткињом као што су ове – шта ће ми живот!«

28

1 Тада Исаак позва Јакова и благослови га, па му заповеди: »Немој да се ожениш Ханаанком! 2 Сместа иди у Падан Арам, у дом Бетуела, оца твоје мајке, и тамо себи нађи жену, једну од кћери свог ујака Лавана. 3 Нека те Бог Свесилни благослови и учини плодним и многобројним, да од тебе постане мноштво народâ. 4 Нека теби и твојим потомцима дâ Авраамов благослов, да запоседнеш земљу у којој сада боравиш, земљу коју је Бог дао Аврааму.«

5 Онда Исаак отпреми Јакова, и овај оде у Падан Арам, Лавану, сину Бетуела Арамејца и брату Јаковљеве и Исавове мајке Ревеке.

Исав се поново жени

6 Исав дозна да је Исаак благословио Јакова и послао га у Падан Арам да тамо себи нађе жену и да му је, благосиљајући га, заповедио: »Немој да се ожениш Ханаанком!« 7 и да је Јаков послушао оца и мајку и отишао у Падан Арам. 8 Тако Исав схвати колико су Ханаанке мрске његовом оцу Исааку, 9 па оде Јишмаелу и узе за жену, поред жена које је већ имао, Махалат кћер Јишмаела сина Авраамовог, Невајотову сестру.

Јаковљев сан у Бетелу

10 Јаков оде из Беер-Шеве и запути се у Харан. 11 Стиже до једног места и тамо заноћи, јер је сунце већ било зашло. Узе један од каменова који су били на том месту, стави га под главу и леже да спава. 12 У сну виде мердевине како стоје на земљи, а врх им допире до неба. Божији анђели су се по њима пењали и силазили, 13 а крај њега је стајао ГОСПОД и говорио: »Ја сам ГОСПОД, Бог твога праоца Авраама и Бог Исааков. Теби и твојим потомцима даћу земљу на којој лежиш. 14 Твојих потомака ће бити као праха на земљи и раширићете се на запад и на исток, на север и на југ. Преко тебе и твога потомства биће благословени сви народи на земљи. 15 Ја сам с тобом – чуваћу те куд год будеш ишао и вратићу те у ову земљу. Нећу те оставити док не испуним то што сам ти обећао.«

16 Када се Јаков пробудио из сна, рече: »Заиста је ГОСПОД на овоме месту, а ја то нисам знао!«

17 И, уплашен, рече: »Како је страшно ово место! Ово није ништа друго него Божија кућа! Ово је капија неба!«

18 Јаков устаде рано ујутро, узе камен који је био ставио под главу, па га усправи као стуб и на њега изли уља. 19 То место назва Бетел+ 28,19 Бетел значи »Божија кућа«.. Град уз њега пре тога се звао Луз.

20 Онда се Јаков заветова, говорећи: »Ако Бог буде са мном и ако ме буде чувао на овом путу на који сам пошао, ако ми буде давао хлеба да једем и одеће да се обучем, 21 па се жив и здрав вратим кући свога оца, онда ће ГОСПОД бити мој Бог, 22 а овај камен који сам усправио као знак биће Божија кућа. А од свега што ми будеш давао, Боже, теби ћу давати десетак.«

29

Јаков стиже у Харан

1 Потом Јаков настави пут и стиже у земљу источних народа. 2 У пољу угледа бунар и три стада оваца како леже покрај њега, јер су се стада напајала на том бунару. А на отвор бунара био је наваљен велик камен. 3 Тек када би се сва стада окупила на том месту, пастири би одваљали камен са отвора бунара и напојили овце. После тога би опет вратили камен на отвор.

4 Јаков их упита: »Одакле сте, браћо?«

»Из Харана«, одговорише они.

5 Онда их он упита: »Познајете ли Лавана, Нахоровог унука?«

А они одговорише: »Познајемо«.

6 »Је ли добро?« упита их Јаков даље.

»Добро је«, рекоше. »Ево његова кћи Рахиља управо долази са својим стадом.«

7 »Погледајте«, рече он, »сунце је још високо. Није време да се стока окупља за починак. Напојте овце, па их вратите на пашу.«

8 »Не можемо«, рекоше они, »док се сва стада не окупе и док се не одваља камен са отвора бунара. Тек тада можемо да напојимо овце.«

9 Док је он још разговарао с њима, Рахиља стиже са овцама свога оца, јер је била пастирица. 10 Када је Јаков угледао Рахиљу, кћер свог ујака Лавана, и Лаванове овце, приђе бунару и одваља камен са његовог отвора, па напоји овце свог ујака. 11 Онда Јаков пољуби Рахиљу, па гласно заплака. 12 Када јој је рекао да је сестрић њеног оца, Ревекин син, Рахиља отрча и то јави свом оцу.

13 Чим је чуо вест о сестрином сину Јакову, Лаван му потрча у сусрет, загрли га и пољуби, па га одведе својој кући.

Када му је Јаков испричао све што се догодило, 14 Лаван рече: »Заиста си ти моја крв+ 29,14 моја крв Дословно: моја кост и моје тело.!«

Јаков се жени Лијом и Рахиљом

Када је Јаков код Лавана провео месец дана, 15 Лаван му рече: »Зар да ми служиш без плате зато што си ми сестрић? Реци ми колико да те плаћам.«

16 А Лаван је имао две кћери. Старија се звала Лија, а млађа Рахиља. 17 Лија је имала слабе очи, а Рахиља је била стасита и лепа.

18 Јаков је заволео Рахиљу, па рече: »Служићу ти седам година за твоју млађу кћер Рахиљу.«

19 »Боље да је дам теби него неком другом«, рече Лаван. »Остани код мене.«

20 Тако је Јаков служио за Рахиљу седам година, које су му се, због љубави према њој, учиниле као само неколико дана.

21 Тада Јаков рече Лавану: »Дај ми моју жену, да спавам с њом, јер је време мог служења истекло.«

22 Лаван окупи све мештане и спреми гозбу. 23 Али, када је пало вече, он узе своју кћер Лију и уведе је к Јакову, па је Јаков спавао с њом. 24 А Лаван је своју робињу Зилпу дао својој кћери Лији да јој буде слушкиња. 25 Када је свануло јутро, а оно – с њим Лија!

Јаков рече Лавану: »Шта си ми то урадио? Зар ти нисам служио за Рахиљу? Зашто си ме преварио?«

26 »Овде код нас није обичај да се млађа кћи уда пре старије«, одговори Лаван. 27 »Заврши свадбену седмицу са овом, па ћемо ти дати и ону другу за још седам година служења.«

28 Јаков тако и учини и заврши свадбену седмицу са Лијом. Тада му Лаван даде своју кћер Рахиљу за жену, 29 а своју робињу Билху даде Рахиљи да јој буде слушкиња. 30 Тако је Јаков спавао и са Рахиљом. А Рахиљу је волео више од Лије, па је Лавану служио још седам година.

Јаковљева деца

31 ГОСПОД виде да је Лија невољена, па јој даде да рађа децу, док је Рахиља била нероткиња.

32 Лија затрудне и роди сина и даде му име Рувим+ 29,32 Рувим (хебрејски: Реувен ) значи »гле – син!«, а уједно звучи и као »видео је мој јад«., јер, како рече: »ГОСПОД је видео мој јад и сада ће ме муж заволети.«

33 Лија поново затрудне и роди сина, па рече: »Зато што је ГОСПОД чуо да сам невољена, дао ми је и овог сина.« Зато му даде име Симеон+ 29,33 Симеон (хебрејски: Шимон ) звучи као реч за »чути«..

34 Онда опет затрудне и роди сина, па рече: »Сада ће се мој муж везати за мене, јер сам му родила три сина.« Зато му даде име Левије+ 29,34 Левије (хебрејски: Леви ) звучи као реч за »везати«..

35 Она још једном затрудне и роди сина, па рече: »Овога пута ћу захвалити ГОСПОДУ.« Зато му даде име Јуда+ 29,35 Јуда (хебрејски: Јехуда ) звучи као реч за »захвалити«..

Потом престаде да рађа.

30

1 Када је Рахиља видела да Јакову не рађа децу, постаде љубоморна на своју сестру, па рече Јакову: »Дај ми децу, иначе ћу свиснути!«

2 А Јаков се наљути на Рахиљу и рече: »Зар сам ја на месту Бога, који ти је ускратио децу+ 30,2 децу Дословно: плод утробе.?«

3 Тада она рече: »Ево моје слушкиње Билхе – спавај с њом, да она роди за мене+ 30,3 за мене Дословно: на мојим коленима. и да ја тако преко ње добијем децу.«

4 Тако му она даде своју слушкињу Билху за жену. Јаков је спавао с Билхом, 5 и она затрудне и роди му сина.

6 Тада Рахиља рече: »Бог је пресудио у моју корист. Услишио ми је молитву и дао ми сина.« Зато га назва Дан+ 30,6 Дан звучи као хебрејска реч за »пресудити у нечију корист«..

7 Рахиљина слушкиња Билха опет затрудне и роди Јакову другог сина.

8 Тада Рахиља рече: »Жестока је била моја борба са мојом сестром, али победила сам.« Зато му даде име Нефталим+ 30,8 Нефталим (хебрејски: Нафтали ) звучи као реч за »моја борба«..

9 Када је Лија видела да је престала да рађа, узе своју слушкињу Зилпу и даде је Јакову за жену. 10 Лијина слушкиња Зилпа роди Јакову сина.

11 Тада Лија рече: »Каква срећа!« Зато му даде име Гад+ 30,11 Гад значи »срећа«..

12 Лијина слушкиња Зилпа роди Јакову и другог сина.

13 Тада Лија рече: »Баш сам срећна! Жене ће ме звати срећном!« Зато му даде име Асир+ 30,13 Асир (хебрејски: Ашер ) значи »срећан«..

14 У време жетве пшенице, Рувим оде у поље и нађе мандрагоре+ 30,14 мандрагоре Сматрало се да мандрагора повећава полну моћ и доприноси плодности жена., па их донесе својој мајци Лији.

Рахиља рече Лији: »Молим те, дај ми мало мандрагора твога сина.«

15 Али Лија јој одговори: »Мало ли је што си ми узела мужа, него хоћеш да ми узмеш и мандрагоре мога сина?«

»Добро«, рече Рахиља, »нека Јаков ноћас легне с тобом у замену за мандрагоре твога сина.«

16 Када се Јаков увече вратио с поља, Лија му изађе у сусрет и рече: »Спаваћеш са мном, јер сам те унајмила мандрагорама свога сина.« Тако Јаков те ноћи леже с њом.

17 Бог услиши Лијину молитву, и она затрудне и роди Јакову петог сина.

18 Тада она рече: »Бог ме је наградио што сам своју слушкињу дала своме мужу.« Зато му даде име Исахар+ 30,18 Исахар (хебрејски: Јисасхар ) значи »унајмљен мушкарац« и »има награде«..

19 Онда Лија опет затрудне и роди Јакову шестог сина, 20 па рече: »Бог ми даде диван дар. Сада ће ме мој муж поштовати, јер сам му родила шест синова.« Зато му даде име Завулон+ 30,20 Завулон (хебрејски: Зевулун ) звучи као хебрејске речи за »поштовати« и »дар«..

21 Касније Лија роди и кћер и даде јој име Дина.

22 Онда се Бог сети Рахиље, услиши јој молитву и учини је плодном. 23 Она затрудне и роди сина, па рече: »Бог је уклонио моју срамоту.« 24 Даде му име Јосиф+ 30,24 Јосиф (хебрејски: Јосеф ) звучи као реч за »дати још« или »додати«., говорећи: »Нека ми ГОСПОД дâ још једног сина.«

Јаков склапа погодбу с Лаваном

25 Када је Рахиља родила Јосифа, Јаков рече Лавану: »Пусти ме да се вратим у свој завичај. 26 Дај ми моје жене и децу, за које сам ти служио, па да идем. Јер, ти добро знаш колико сам радио за тебе.«

27 На то му Лаван рече: »Допусти ми да ти ово кажем: гатањем сам сазнао да ме је ГОСПОД због тебе благословио.« 28 И још рече: »Одреди плату коју тражиш од мене, и даћу ти је.«

29 Јаков му одговори: »Знаш како сам ти служио и како је било твојој стоци уз мене. 30 Оно мало што си имао пре мог доласка сада се обилно умножило и ГОСПОД те је благословио где год сам крочио ногом. Зар није време да почнем да радим и за свој дом?«

31 Лаван упита: »Шта да ти дам?«

»Немој ништа да ми даш«, одговори Јаков. »Али ако ово за мене учиниш, остаћу да ти напасам стада и да их чувам: 32 пусти ме да данас прођем кроз сва твоја стада и да издвојим сваку пегаву и шарену овцу и свако црно јагње, и сваку шарену и пегаву козу. То ће ми бити плата. 33 Убудуће ће моје поштење сведочити за мене кад год будеш проверавао моју плату – свака коза у мом поседу која не буде шарена или пегава и свако јагње које не буде црно, нека се сматрају украденима.«

34 »У реду«, рече Лаван. »Нека буде како си рекао.« 35 Али, тог истог дана, Лаван уклони све јарце који су имали пруге или шаре и све пегаве и шарене козе – све које су на себи имале имало белог – и сву црну јагњад, и предаде их својим синовима. 36 Онда оде три дана хода далеко од Јакова, док Јаков остаде да напаса остала Лаванова стада.

37 Јаков узе свежих тополиних, бадемових и платанових гранчица, па у њих уреза беле пруге гулећи кору и огољујући бело дрво гранчица. 38 Онда огуљене гранчице стави у сва појила, да буду пред стадима када буду долазила да пију. Када су животиње биле у полном жару и долазиле да пију, 39 париле су се испред гранчица. Тако су рађале пругасте, пегаве или шарене младе.

40 Јаков је младе животиње држао одвојено, а остале је окренуо тако да гледају у пругасте и црне животиње које су припадале Лавану. Тако је Јаков за себе добио одвојена стада и није их мешао са Лавановим животињама. 41 Када су се снажније животиње из стада париле, Јаков би стављао гранчице у појила испред животиња, да би се животиње париле поред прућа. 42 Али пред кржљаве животиње Јаков није стављао гранчице. Тако су кржљаве животиње припадале Лавану, а снажне Јакову. 43 И Јаков се силно обогати, стекавши много ситне стоке, слушкиња и слугу, камила и магаради.

31

Јаков бежи од Лавана

1 Јаков чу како Лаванови синови говоре: »Јаков је узео све што је наш отац имао. Све ово богатство стекао је на рачун онога што је припадало нашем оцу.«

2 А Јаков примети и да се Лаван према њему више не односи као пре.

3 Тада ГОСПОД рече Јакову: »Врати се у земљу својих праотаца, својој родбини. Ја ћу бити с тобом.«

4 Јаков поручи Рахиљи и Лији да дођу на поље где су му била стада, 5 па им рече: »Видим да се ваш отац више не односи према мени као пре. Али Бог мога оца био је са мном. 6 Ви знате да сам вашем оцу служио свом својом снагом, 7 а он ме је ипак варао – десет пута ми је мењао плату. Али Бог му није дао да ми науди. 8 Кад год је Лаван рекао: ‚Пегави ће ти бити плата‘, у свим стадима су се рађали пегави млади. А кад год је рекао: ‚Пругасти ће ти бити плата‘, у свим стадима су се рађали пругасти млади. 9 Тако је Бог вашем оцу одузео стоку и дао је мени.

10 »Једном сам, у време парења стада, у сну видео да су јарци који се паре са стадом пругасти, пегави или шарени. 11 Божији анђео ми рече у сну: ‚Јакове.‘ ‚Молим?‘ одговорих, 12 а он рече: ‚Погледај и видећеш да су сви јарци који се паре са стадом пругасти, пегави или шарени. Јер, видео сам шта ти Лаван ради. 13 Ја сам Бог Бетела, где си уљем помазао камени стуб и заветовао ми се. А сад се спреми, па иди из ове земље и врати се у свој завичај.‘«

14 Рахиља и Лија одговорише: »Зар ми још имамо део наследства у кући свога оца? 15 Зар нас он не сматра странкињама? Не само што нас је продао већ је потрошио и сав новац који је за нас добио. 16 Све богатство које је Бог одузео нашем оцу свакако припада нама и нашој деци. Зато уради све што ти је Бог рекао.«

17 Тада Јаков попе своју децу и жене на камиле, 18 испред себе потера сву своју стоку и сва добра која је стекао у Падан-Араму, па крену у Ханаан, свом оцу Исааку.

19 Када је Лаван био отишао да стриже овце, Рахиља је украла његове кућне богове. 20 Поврх тога, Јаков је заварао Лавана Арамејца, не рекавши му да одлази. 21 Тако је побегао са свиме што је имао. Када је прешао преко реке Еуфрат+ 31,21 реке Еуфрат Дословно: реке., запути се у горски крај Гилад.

Лаван у потери за Јаковом

22 Трећега дана јавише Лавану да је Јаков побегао. 23 Лаван са собом поведе своје рођаке, па је седам дана гонио Јакова пре него што га је сустигао у горском крају Гиладу.

24 Тада Бог дође Лавану Арамејцу ноћу у сну, па му рече: »Пази да Јакова не угрозиш ни на који начин.«

25 Када га је Лаван сустигао, Јаков је већ био разапео свој шатор у горском крају Гиладу, па се и Лаван и његови рођаци тамо утаборише.

26 Лаван рече Јакову: »Шта си то урадио? Заварао си ме и одвео ми кћери као да си их заробио мачем у рату. 27 Зашто си побегао кришом и заварао ме, ништа ми не рекавши? Био бих те испратио с весељем и с песмама уз даире и харфе. 28 Ниси ми дао ни да на растанку изљубим своје унуке и кћери. Заиста си безумно поступио. 29 Могао бих да ти наудим, али ми је Бог твога оца ноћас рекао: ‚Пази да Јакова не угрозиш ни на који начин.‘ 30 Ти си свакако отишао јер си чезнуо за домом свога оца. Али зашто си ми украо богове?«

31 Јаков одговори Лавану: »Бојао сам се да ћеш ми силом одузети своје кћери. 32 Код кога нађеш своје богове, тај нека не остане у животу. Сâм погледај овде пред нашим рођацима да ли је нешто твоје код мене, па ако јесте, узми.«

А Јаков није знао да је Рахиља украла богове.

33 Лаван уђе у Јаковљев шатор, у Лијин шатор и у шатор двеју слушкиња, али не нађе богове. Када је изашао из Лијиног шатора, уђе у Рахиљин. 34 А када је Рахиља украла кућне богове, сакрила их је у камиље седло, па је сада седела на њима. Лаван претражи цео шатор, али ништа не нађе.

35 Рахиља рече свом оцу: »Не љути се на мене, господару, што не могу да устанем пред тобом, јер имам месечницу.«

Тако је Лаван тражио, али није могао да нађе кућне богове.

36 Тада се Јаков наљути, па поче да грди Лавана.

»Који сам то злочин извршио?« упита он Лавана. »Који грех сам починио да ме прогониш? 37 Сад кад си претражио све моје ствари, шта си нашао што припада твом дому? Стави то овде пред своје и моје рођаке, па нека они пресуде између нас двојице.

38 »За ових двадесет година колико сам био код тебе, твоје овце и козе нису се јаловиле, нити сам ја јео овнове из твојих стада. 39 Нисам ти доносио животињу коју су растргле дивље звери, него сам сâм надокнађивао губитак. Ти си од мене тражио да ти платим за све што је украдено било дању или ноћу. 40 Ево како ми је било: дању ме морила врућина, а ноћу студен, па нисам могао да спавам. 41 Двадесет година сам био код тебе. Четрнаест година сам ти служио за твоје две кћери и шест за стадо, а плату си ми мењао десет пута. 42 Да Бог мога оца, Бог Авраамов и Страх Исааков, није био са мном, ти би ме сигурно отпремио празних руку. Али Бог је видео моју муку и труд који сам уложио, и ноћас те је укорио.«

Јаков и Лаван склапају савез

43 Лаван одговори Јакову: »Ове жене су моје кћери, ова деца су моја деца и ова стада су моја стада. Све што видиш, моје је. А ипак, шта бих ја данас могао да учиним својим кћерима или деци коју су родиле? 44 Зато хајде да сада склопимо савез, ти и ја, да буде сведок између мене и тебе.«

45 Тада Јаков узе један камен и усправи га као стуб, 46 па рече својим рођацима: »Накупите камења.«

И они узеше камења и направише гомилу, па су поред ње јели. 47 Лаван гомилу назва Јегар Сахадута+ 31,47 Јегар Сахадута на арамејском значи »сведок-гомила«., а Јаков је назва Галед+ 31,47 Галед на хебрејском значи »сведок-гомила«..

48 Лаван рече: »Ова гомила је данас сведок између тебе и мене.«

Зато су јој дали име Галед.

49 А назваше је и Мицпа+ 31,49 Мицпа значи »кула-стражара«., јер је Лаван рекао: »Нека ГОСПОД стражари нада мном и над тобом кад будемо далеко један од другог. 50 Ако будеш рђаво поступао с мојим кћерима, или ако поред њих будеш узимао и друге жене, макар ја за то и не знао, имај на уму да је Бог сведок између тебе и мене.«

51 Лаван још рече Јакову: »Ево ове гомиле и ево овог каменог стуба који сам поставио између нас. 52 Ова гомила је сведок и овај стуб је сведок да нећу прећи поред ове гомиле на твоју страну да ти наудим и да ти нећеш поред ове гомиле и овог стуба прећи на моју страну да наудиш мени. 53 Нека Бог Авраамов и Бог Нахоров, Бог њиховог оца, пресуди међу нама.«

И Јаков се закле Страхом свог оца Исаака, 54 па тамо, у горском крају, принесе жртву и позва своје рођаке да једу. Пошто су јели, тамо преноћише.

55 Лаван сутрадан порани, пољуби своје унуке и кћери и благослови их, па се врати кући.

32

Јаков се спрема за сусрет с Исавом

1 Јаков крену даље, и сретоше га Божији анђели.

2 Када их је угледао, рече: »Ово је Божији табор.« Зато то место назва Маханајим+ 32,2 Маханајим значи »два табора«..

3 Јаков посла пред собом гласнике свом брату Исаву у сеирски крај у Едому, 4 заповедивши им: »Кажите овако мом господару Исаву: ‚Твој слуга Јаков каже: Боравио сам код Лавана и све досад сам тамо остао. 5 Имам говеда и магаради, ситне стоке, слугу и слушкиња. Сада ти ово јављам, господару, у нади да ћу наћи милост у твојим очима.‘«

6 Када су се гласници вратили Јакову, рекоше: »Били смо код твог брата Исава. Он ти сада долази у сусрет и с њим четири стотине људи.«

7 Јаков се силно уплаши и забрину, па људе који су били с њим, ситну стоку, говеда и камиле подели у два табора. 8 Мислио је: »Ако Исав дође до једног табора и нападне га, можда ће онај други умаћи.«

9 Онда се Јаков помоли: »Боже мог праоца Авраама, Боже мог оца Исаака, ГОСПОДЕ, који си ми рекао: ‚Врати се у своју земљу и својој родбини, и ја ћу учинити да ти буде добро,‘ 10 нисам достојан све љубави и верности које си показивао према мени, свом слузи. Само штап сам имао када сам прешао преко реке Јордан, а сада од мене настадоше два табора. 11 Молим те, избави ме из руку мог брата Исава, јер се бојим да ће доћи и све нас побити, чак и мајке и децу. 12 А ти си рекао: ‚Учинићу да ти буде добро и да твојих потомака буде као морског песка, који се не може избројати.‘«

13 Јаков тамо преноћи, па од онога што је имао спреми као дар за свога брата Исава: 14 две стотине коза и двадесет јараца, две стотине оваца и двадесет овнова, 15 тридесет камила с њиховим младунцима, четрдесет крава и десет бикова, двадесет магарица и десет магараца.

16 Онда их повери својим слугама, свако крдо одвојено, па рече слугама: »Идите преда мном и направите размак између крдâ.«

17 А слузи на челу заповеди: »Када те мој брат Исав сретне и упита: ‚Чији си и куда идеш? Чије су ове животиње пред тобом?‘ 18 ти одговори: ‚Твог слуге Јакова. Ово је дар који шаље мом господару Исаву. А он, ево, долази за нама.‘«

19 Онда заповеди другом слузи и трећем и свима који су пратили крда: »И ви то исто реците Исаву кад га сретнете. 20 И пазите да кажете: ‚Ево твој слуга Јаков долази за нама.‘«

Јер, Јаков је мислио: »Примирићу га овим даром који шаљем испред себе, па кад се после сретнемо, можда ће ме лепо примити.«

21 Тако Јаковљев дар оде пред њим, а он те ноћи остаде у табору.

22 Те исте ноћи Јаков устаде и узе обе своје жене, обе своје слушкиње и својих једанаест синова и на једном газу пређе преко потока Јабока. 23 А пошто је њих послао преко потока, посла преко и сву своју имовину.

Јаков се рве с Богом

24 Тако Јаков остаде сâм, а један човек се рвао с њим до сванућа. 25 Када је онај видео да не може да га победи, дотаче зглоб Јаковљевог кука, па се Јакову кук ишчаши док се с њим рвао.

26 Онда онај рече: »Пусти ме, свиће дан.«

Али Јаков одговори: »Нећу те пустити док ме не благословиш.«

27 Онај га упита: »Како се зовеш?«

Он одговори: »Јаков.«

28 »Нећеш се више звати Јаков«, рече онај, »него Израел+ 32,28 Израел значи »он се бори са Богом« или »Бог се бори«., јер си се борио са Богом и са људима, и победио си.«

29 Онда Јаков рече: »Молим те, кажи ми своје име.«

Али онај одговори: »Зашто ме питаш за име?«

И онда га тамо благослови.

30 Јаков то место назва Пениел+ 32,30 Пениел значи »Божије лице«., говорећи: »Јер видех Бога лицем у лице, а остадох жив.« 31 Када је прошао Пенуел+ 32,31 Пенуел је други назив за Пениел., сунце грану изнад њега. А због кука је храмао. 32 Зато Израелци до дана данашњег не једу тетиву која је везана за зглоб кука, јер је Јаковљев зглоб био дотакнут баш код ње.

33

Јаковљев сусрет с Исавом

1 Јаков диже поглед и виде Исава како долази са четири стотине људи, па подели децу Лији, Рахиљи и двема слушкињама. 2 Напред стави слушкиње и њихову децу, за њима Лију и њену децу, а Рахиљу и Јосифа позади. 3 Он сâм пође пред њима и седам пута се поклони до земље док се приближавао свом брату.

4 Исав му потрча у сусрет и загрли га, обеси му се око врата и пољуби га, па обојица заплакаше.

5 Онда Исав диже поглед и угледа жене и децу, па упита: »Ко су ови с тобом?«

»Деца коју је Бог милостиво дао мени, твом слузи«, одговори Јаков.

6 Тада слушкиње и њихова деца приђоше и поклонише се. 7 За њима приђоше Лија и њена деца и поклонише се, а на крају приђоше Рахиља и Јосиф, па се и они поклонише.

8 Исав упита: »А шта ћеш са оним крдима што сам их срео?«

»Да нађем милост у твојим очима, господару«, одговори Јаков.

9 Али Исав рече: »Ја већ имам много, брате. Задржи своје за себе.«

10 »Не, молим те«, рече Јаков. »Ако сам нашао милост у твојим очима, прими тај дар од мене. Јер, видети твоје лице је као видети лице Божије, сад кад си ме милостиво примио. 11 Прихвати дар који ти је донет, јер Бог је био милостив према мени, па имам свега.«

Пошто га је Јаков толико наговарао, Исав прихвати дар.

12 Онда Исав рече: »Кренимо сада на пут. И ја ћу с тобом.«

13 Али Јаков му рече: »Ти, господару, знаш да су деца нејака, а треба да пазим и на овце и краве које доје. Ако животиње само један дан буду теране сувише брзо, све ће угинути. 14 Зато ти, господару, иди испред мене, твог слуге, а ја ћу полако, брзином којом може марва која је преда мном и деца, док не стигнем теби, господару, у Сеир.«

15 Исав рече: »Дај да барем оставим с тобом неколико мојих људи.«

»Љубазно је то од тебе, господару, али не треба«, одврати Јаков.

16 Тако Исав истога дана крену назад у Сеир. 17 Али Јаков оде у Сукот и тамо себи подиже кућу, а за стоку заклоне. Зато се то место и зове Сукот+ 33,17 Сукот значи »заклони« или »сенице«..

18 По доласку из Падан-Арама, Јаков срећно стиже до града Сихема у Ханаану и утабори се испред града. 19 Земљу на којој је разапео свој шатор купи за сто сребрњака од синова Хамора оца Сихемовог. 20 Тамо Јаков подиже жртвеник и назва га по Елу, Богу Израеловом.

34

Дина силована

1 Дина, кћи коју је Лија родила Јакову, изађе да посети жене онога краја. 2 Када ју је видео Сихем, син Хамора Хивијца, владара оне земље, ухвати је и силова. 3 Дина кћи Јаковљева прирасте му за срце, и он девојку заволе, па се трудио да задобије њену љубав.

4 Сихем рече свом оцу Хамору: »Узми ми ову девојку за жену.«

5 Када је Јаков чуо да је његова кћи Дина обешчашћена, његови синови су били код стоке у пољу, па Јаков не хтеде ништа да предузима док се они не врате.

6 Тада Сихемов отац Хамор дође да разговара с Јаковом. 7 Чим су чули шта се догодило, Јаковљеви синови се вратише с поља силно ожалошћени и бесни, јер је Сихем, када је спавао с Јаковљевом кћери, учинио оно што је у Израелу срамотно и не сме се чинити.

8 Хамор им рече: »Мој син Сихем се свом својом душом заљубио у вашу кћер. Молим вас да му је дате за жену. 9 Склапајте бракове с нама – дајте нам своје кћери за жене, а ви узимајте наше. 10 Живите међу нама – земља вам је на располагању: живите, тргујте и стичите имовину у њој.«

11 А Сихем рече Динином оцу и браћи: »Учините ми ту милост, и даћу вам што год хоћете. 12 Одредите колику год хоћете цену за невесту и колики год хоћете дар, и ја ћу вам дати колико год тражите – само ми девојку дајте за жену.«

13 Јаковљеви синови одговорише Сихему и његовом оцу Хамору притворно, јер је Хамор обешчастио њихову сестру Дину, 14 и овако им рекоше: »Не можемо то да учинимо – да дамо своју сестру необрезаном човеку – јер би то за нас била срамота. 15 Даћемо вам свој пристанак само ако постанете као ми тако што ћете обрезати свако своје мушко. 16 Тек тада ћемо вам давати своје кћери и узимати ваше кћери за себе, живети међу вама и с вама постати један народ. 17 Али, ако нас не послушате и не обрежете се, онда ћемо ми узети своју сестру и отићи.«

18 Њихов предлог се свиде Хамору и његовом сину Сихему. 19 Младић, који је био најугледнији од свих у дому свога оца, није нимало оклевао да уради оно што су тражили, јер је жудео за Јаковљевом кћери. 20 Стога Хамор и Сихем одоше на капију свога града да разговарају са својим суграђанима.

21 »Ти људи су пријатељски расположени према нама«, рекоше. »Пустимо их да живе у нашој земљи и да у њој тргују – има за њих довољно простора у овој земљи. Ми можемо да се женимо њиховим кћерима, а они могу да се жене нашим кћерима. 22 Али ови људи ће пристати да живе с нама као један народ само ако се свако мушко међу нама обреже као што се они обрезују. 23 Зар неће њихова стока, њихова имовина и све њихове остале животиње тако постати наше? Зато им дајмо свој пристанак, и они ће живети међу нама.«

24 И сви се њихови суграђани сложише са Хамором и његовим сином Сихемом, па се свако мушко у граду обреза.

25 Трећега дана, док су сви они још имали болове, два Јаковљева сина, Симеон и Левије, Динина браћа, узеше своје мачеве, несметано уђоше у град и убише свако мушко. 26 Мачем погубише Хамора и његовог сина Сихема, узеше Дину из Сихемове куће и одоше. 27 Остали Јаковљеви синови дођоше на место покоља и опљачкаше град зато што им је сестра била обешчашћена. 28 Узеше њихову ситну и крупну стоку, магарце и све њихово што је било у граду и на пољу. 29 Однеше све њихово богатство, одведоше све њихове жене и нејач и опљачкаше све што је било у кућама.

30 Тада Јаков рече Симеону и Левију: »Увалили сте ме у невољу, јер су ме становници ове земље, Ханаанци и Перижани, замрзели. Мало нас је, па ако се они удруже против мене и нападну ме, бићемо истребљени и ја и моји укућани.«

31 Али они рекоше: »Не може он с нашом сестром да поступа као са блудницом.«

35

Јаков поново у Бетелу

1 Бог рече Јакову: »Спреми се, па иди у Бетел и тамо живи. Тамо подигни жртвеник Богу који ти се показао када си бежао од свога брата Исава.«

2 Јаков рече својим укућанима и свима који су били с њим: »Одбаците туђе богове које имате са собом, очистите се и пресвуците, 3 а онда хајдемо у Бетел. Тамо ћу подићи жртвеник Богу који ме је услишио када сам био у невољи и био са мном на путу којим сам ишао.«

4 Тако они предадоше Јакову све туђе богове које су имали и минђуше које су носили на ушима, а Јаков то закопа под једном смрдљиком код Сихема. 5 Потом кренуше, а Бог учини да житеље околних градова обузме страх од Јаковљевих синова, па нико не пође у потеру за њима.

6 Јаков и сав народ који је био с њим стигоше у Луз, то јест Бетел, у Ханаану, 7 где он сагради жртвеник. Он то место назва Ел Бетел+ 35,7 Ел Бетел значи »Бог Бетела«., јер му се тамо Бог показао када је бежао од свога брата.

8 Тада умре Девора, Ревекина дојкиња, па је сахранише ниже Бетела, под храстом који назваше Алон Бахут+ 35,8 Алон Бахут значи »храст плача«..

9 Након што се Јаков вратио из Падан-Арама, Бог му се опет показа и благослови га.

10 »Зовеш се Јаков«, рече му Бог, »али се више нећеш звати тако, него ће ти име бити Израел.«

Тако му Бог даде име Израел.

11 Бог му још рече: »Ја сам Бог Свесилни. Буди плодан и множи се. Од тебе ће потећи народ и мноштво народâ, и биће царева међу твојим потомцима. 12 Земљу коју сам дао Аврааму и Исааку, дајем и теби, а даћу је и твоме потомству.«

13 Тада се Бог подиже од њега са места на ком је с њим разговарао.

14 Јаков усправи један камен као стуб на месту на ком је Бог с њим разговарао, па на њега изли жртву леваницу, а поли га и уљем. 15 Место на ком је Бог с њим разговарао Јаков назва Бетел+ 35,15 Бетел значи »Божија кућа«..

Рахиљина смрт

16 Онда Јаков и његови кренуше из Бетела. Када је било још врло мало до Ефрате, Рахиља поче да се порађа, а имала је јаке трудове.

17 Док су трудови трајали, бабица јој рече: »Не бој се, јер и ово ће бити син.«

18 На издисају – јер је умирала – даде сину име Бен-Они+ 35,18 Бен-Они значи »син моје туге«., али му његов отац даде име Венијамин+ 35,18 Венијамин (хебрејски: Бинјамин ) значи »син који ће имати среће«..

19 Тако Рахиља умре, па је сахранише на путу за Ефрату, то јест Витлејем. 20 Јаков постави камени стуб над њеним гробом и тај стуб до дана данашњег означава Рахиљин гроб. 21 Потом Израел крену даље и разапе свој шатор са друге стране куле Едер.

22 Док је Израел живео у том крају, Рувим оде и леже са Билхом, наложницом свога оца, а Израел за то сазна.

Јаковљеви синови

(1. Лет 2,1-2)

Јаков је имао дванаест синова.

23 Лијини синови: Рувим, Јаковљев прворођени син, Симеон, Левије, Јуда, Исахар и Завулон.

24 Рахиљини синови: Јосиф и Венијамин.

25 Синови Рахиљине слушкиње Билхе: Дан и Нефталим.

26 Синови Лијине слушкиње Зилпе: Гад и Асир.

То су Јаковљеви синови који су му се родили у Падан-Араму.

Исаакова смрт

27 Јаков се врати свом оцу Исааку у Мамру код Кирјат-Арбе, то јест Хеврона, где су боравили и Авраам и Исаак. 28 Исаак је живео 180 година. 29 Умро је у дубокој старости, поживевши много година, и његови га синови Исав и Јаков сахранише.

36

Исавови потомци

(1. Лет 1,34-37)

1 Ово је повест о Исаву, то јест Едому:

2 Исав се оженио Ханаанкама: Адом кћери Елона Хетита, Охоливамом кћери Анином, а унуком Цивона Хивијца, 3 и Босмат кћери Јишмаеловом, а сестром Невајотовом.

4 Ада Исаву роди Елифаза, Босмат роди Реуела, 5 а Охоливама роди Јеуша, Јаалама и Кореја.

То су Исавови синови који су му се родили у Ханаану.

6 Исав узе своје жене, синове, кћери и све своје укућане, своју стоку и остале животиње и сву имовину коју је стекао у Ханаану, па оде у једну земљу подаље од свога брата Јакова. 7 Јер, њихова је имовина била толико велика да не би могли да живе заједно – земља у којој су боравили није могла да их издржава обојицу због њихове стоке. 8 Тако се Исав, то јест Едом, настани у горском крају Сеиру.

9 Ово су потомци Исава, праоца Едомаца, у горском крају Сеиру.

10 Ово су имена Исавових синова: Елифаз, син Исавове жене Аде, и Реуел, син Исавове жене Босмат.

11 Елифазови синови: Теман, Омар, Цефо, Гаатам и Кеназ.

12 Тимна, наложница Елифаза сина Исавовог, роди Елифазу Амалека. То су потомци Исавове жене Аде.

13 Реуелови синови: Нахат, Зара, Шама и Миза.

То су потомци Исавове жене Босмат.

14 Синови Исавове жене Охоливаме кћери Анине, а унуке Цивонове, које је родила Исаву: Јеуш, Јаалам и Кореј.

15 Ово су племена потекла од Исава:

Синови Елифаза, Исавовог прворођеног сина: Теман, Омар, Цефо и Кеназ, 16 Кореј, Гаатам и Амалек племена су потекла од Елифаза у Едому.

То су Адини потомци.

17 Синови Реуела сина Исавовог: Нахат, Зара, Шама и Миза племена су потекла од Реуела у Едому.

То су потомци Исавове жене Босмат.

18 Синови Исавове жене Охоливаме: Јеуш, Јаалам и Кореј племена су потекла од Исавове жене Охоливаме кћери Анине.

19 То су Исавови, то јест Едомови, синови и то су њихова племена.

Сеирови потомци

(1. Лет 1,38-42)

20 Ово су синови Сеира Хоријца, који су живели у Едому+ 36,20 у Едому Дословно: у земљи.:

Лотан, Шовал, Цивон, Ана, 21 Дишон, Ецер и Дишан. То су племена Хоријаца, потомци Сеира у Едому.

22 Лотанови синови: Хори и Хеман. Тимна је била Лотанова сестра.

23 Шовалови синови: Алван, Манахат, Евал, Шефо и Онам.

24 Цивонови синови: Аја и Ана. Ана је онај који је у пустињи нашао изворе вреле воде док је чувао магарце свога оца Цивона.

25 Анина деца: син Дишон и кћи Охоливама.

26 Дишонови синови: Хемдан, Ешбан, Јитран и Керан.

27 Ецерови синови: Билхан, Зааван и Акан.

28 Дишанови синови: Уц и Аран.

29 То су, дакле, племена Хоријаца по њиховим братствима у земљи Сеир: Лотан, Шовал, Цивон, Ана, Дишон, Ецер и Дишан.

Цареви Едома

(1. Лет 1,43-54)

31 Ово су цареви који су владали у Едому пре него што је владао цар Израелаца:

32 Бела син Беоров постаде цар Едома. Његов град се звао Динхава.

33 Када је Бела умро, на месту цара наследио га је Јовав син Заре из Боцре.

34 Када је Јовав умро, на месту цара наследио га је Хушам из земље Теманаца.

35 Када је Хушам умро, на месту цара наследио га је Хадад син Бедадов, који је поразио Мидјанце на подручју Моава. Његов град се звао Авит.

36 Када је Хадад умро, на месту цара наследио га је Самла из Масреке.

37 Када је Самла умро, на месту цара наследио га је Саул из Реховота на реци Еуфрат+ 36,37 реци Еуфрат Дословно: реци..

38 Када је Саул умро, на месту цара наследио га је Ваал-Ханан син Ахборов.

39 Када је Ваал-Ханан син Ахборов умро, на месту цара наследио га је Хадад. Његов град се звао Пау. Жена му се звала Мехетавел кћи Матред кћери Ме-Захавове.

40 Ово су имена племенâ потеклих од Исава, по њиховим братствима и подручјима:

Тимна, Алва, Јетет, 41 Охоливама, Ела, Пинон, 42 Кеназ, Теман, Мивцар, 43 Магдиел и Ирам. То су племена Едома, то јест Исава, праоца Едомаца, по њиховим насељима у земљи коју су запосели.

37

Јосиф и његова браћа

1 Јаков је живео у земљи у којој је боравио његов отац, у Ханаану.

2 Ово је повест о Јакову:

Када је Јосиф био младић од седамнаест година, напасао је стада са својом браћом, синовима Билхе и Зилпе, женâ његовог оца. Он своме оцу донесе рђав глас о њима.

3 А Израел је од свих својих синова највише волео Јосифа, јер му се родио у старости, и он му направи богато украшен огртач+ 37,3 богато украшен огртач Овај израз на хебрејском може да значи и »огртач који досеже до пета«; исто и у 23. стиху.. 4 Када су Јосифова браћа видела да га њихов отац воли више од свих њих, замрзеше га толико да ниједну љубазну реч нису могла да му кажу.

5 Једном је Јосиф сањао сан и испричао га својој браћи, па га они још више замрзеше.

6 Јосиф им рече: »Слушајте какав сан сам сањао: 7 Везивали смо снопове жита насред поља, и мој ти се сноп одједном диже и усправи, а ваши снопови се окупише око њега и поклонише му се.«

8 Браћа му на то рекоше: »Зар ти то хоћеш да владаш над нама? Зар хоћеш да нам будеш господар?«

И још више га замрзеше због његовог сна и због онога што је рекао о њима.

9 А Јосиф је сањао и други сан и испричао га својој браћи. »Слушајте«, рече. »Опет сам сањао сан: поклонили су ми се сунце, месец и једанаест звезда.«

10 Када је то испричао свом оцу и браћи, отац га изгрди и рече: »Какав је то сан који си сањао! Зар ћемо твоја мајка и ја и твоја браћа доћи и поклонити се пред тобом до земље?«

11 И док су његова браћа била на њега љубоморна, његов отац је о свему томе размишљао.

Јосиф продат у Египат

12 Када су једном његова браћа отишла да напасају очева стада близу Сихема, 13 Израел рече Јосифу: »Знаш да твоја браћа напасају стада близу Сихема. Хајде, послаћу те к њима.«

»Добро«, одврати Јосиф.

14 »Иди и види да ли је све у реду с твојом браћом и стадима«, рече му Израел, »па се врати да ми јавиш.«

Тако га посла из Хевронске долине.

Када је Јосиф стигао у Сихем, 15 виде га један човек како лута пољима, па га упита: »Шта тражиш?«

16 »Тражим своју браћу«, одговори Јосиф. »Можеш ли да ми кажеш где напасају стада?«

17 »Отишли су одавде«, рече човек. »Чуо сам их како говоре: ‚Хајдемо у Дотан.‘«

Јосиф оде за браћом и нађе их близу Дотана. 18 А они га већ издалека опазише, па почеше да се договарају да га убију.

19 »Ево стиже она сањалица«, рекоше један другом. 20 »Хајде да га убијемо и бацимо у једну од ових чатрња. Рећи ћемо да га је прождрла нека крволочна звер. Да видимо шта ће тада бити од његових снова!«

21 Када је то чуо Рувим, покуша да га избави из њихових руку.

»Немојмо да му узмемо живот«, рече. 22 »Не проливајте крв! Баците га у ову чатрњу овде у пустињи, али немојте да га повредите.«

Рувим то рече да би избавио Јосифа из њихових руку и вратио га оцу.

23 Када је Јосиф стигао к браћи, они свукоше с њега онај богато украшени огртач, 24 па ухватише Јосифа и бацише га у чатрњу. А чатрња је била сува.

25 Када су сели да једу, дигоше поглед и угледаше караван Јишмаелаца како долази из Гилада. Камиле су им биле натоварене зачинима, балсамом и смирном које су носили у Египат.

26 Јуда рече својој браћи: »Шта имамо од тога да убијемо свог брата и заташкамо његову смрт? 27 Хајде да га продамо овим Јишмаелцима. Не дижимо на њега руку – брат нам је, наша крв.«

И браћа га послушаше.

28 Када су они мидјански трговци пролазили крај њих, браћа извукоше Јосифа из чатрње и за двадесет сребрњака га продадоше Јишмаелцима, који га одведоше у Египат.

29 Када се Рувим вратио до чатрње и видео да Јосифа нема у њој, раздре своју одећу, 30 па се врати својој браћи и рече: »Дечака нема! Шта ћу сад?«

31 Тада браћа узеше Јосифов огртач, заклаше једно јаре и огртач умочише у његову крв, 32 па огртач однеше оцу и рекоше: »Нашли смо ово. Погледај да ли је то огртач твог сина.«

33 Он га препозна и рече: »Јесте, огртач мог сина! Нека крволочна звер га је прождрла! Јосиф је растрган на комаде!«

34 Тада Јаков раздре своју одећу и обуче се у кострет, па је много дана оплакивао свог сина. 35 Сви његови синови и кћери долазили су да га теше, али он не хтеде да се утеши.

»Не«, рече. »Оплакиваћу свог сина док и ја не одем у Шеол.«

Тако је његов отац плакао за њим.

36 А они Мидјанци продадоше Јосифа у Египат, Потифару, једном од фараонових високих службеника, заповеднику дворске страже.

38

Јуда и Тамара

1 У то време Јуда оде од своје браће и настани се код једног Адуламца који се звао Хира. 2 Тамо виде кћер једног Ханаанца који се звао Шуа, и ожени се њоме. Спавао је с њом, 3 и она затрудне и роди сина, а он му даде име Ер. 4 Она опет затрудне и роди сина и назва га Онан. 5 Затим роди још једног сина и назва га Сала. Када га је родила, Јуда је био у Кезиву.

6 Јуда нађе жену за свог прворођеног сина Ера. Звала се Тамара. 7 Али Јудин прворођени син Ер био је зао у ГОСПОДЊИМ очима, па га ГОСПОД погуби.

8 Тада Јуда рече Онану: »Спавај са женом свог брата и изврши дужност девера према њој, да свом брату даш потомство.«

9 Али пошто је Онан знао да потомство неће бити његово, кад год би спавао са женом свог брата, просипао је своје семе на земљу, да свом брату не би дао потомство. 10 То што је чинио није било мило ГОСПОДУ, па ГОСПОД погуби и њега.

11 Тада Јуда рече својој снахи Тамари: »Иди и живи у кући свог оца као удовица, док мој син Сала не порасте.«

Јер, Јуда је мислио: »И он би могао да погине као и његова браћа.«

Тако Тамара оде да живи у кући свог оца.

12 После много времена Јудина жена, Шуина кћи, умре. Када је прошло време жалости, Јуда оде са својим пријатељем Хиром Адуламцем у Тимну, људима који су му стризали овце.

13 Када су Тамари рекли: »Ено ти свекар иде у Тимну да стриже овце«, 14 она скиде са себе удовичку одећу, покри се велом и умота се, па седе на улазу у Енајим, који је на путу за Тимну. Јер, видела је да је Сала одрастао, а нису је удали за њега.

15 Када ју је Јуда угледао, помисли да је блудница, јер је била покрила лице.

16 Јуда скрену к њој крај пута, па јој, не знајући да му је снаха, рече: »Хајде, дај да спавам с тобом.«

»А шта ћеш ми дати да бих спавала с тобом?« упита га она.

17 Јуда рече: »Послаћу ти јаре из стада.«

»Хоћеш ли ми дати залог док га не пошаљеш?« упита она.

18 Он рече: »Какав залог да ти дам?«

»Свој печатни прстен са његовом узицом и штап који ти је у руци«, одговори она.

И он јој их даде, па је спавао с њом, и она с њим затрудне. 19 Онда Тамара оде кући, скиде вео и опет обуче своју удовичку одећу.

20 Јуда посла свог пријатеља Адуламца с јаретом, да откупи залог од оне жене, али је овај не нађе.

21 »Где је храмска блудница која је била крај пута за Енајим?« упита он мештане.

Али они одговорише: »Није овде било никакве храмске блуднице.«

22 Он се врати Јуди и рече: »Нисам је нашао. А осим тога, мештани ми рекоше: ‚Није овде било никакве храмске блуднице.‘«

23 Тада Јуда рече: »Нека задржи то што је код ње, да нам се људи не ругају. На крају крајева, послао сам јој ово јаре, али је ти ниси нашао.«

24 Око три месеца касније, рекоше Јуди: »Твоја снаха Тамара одала се блудничењу, па је чак и затруднела.«

Јуда рече: »Изведите је и спалите на ломачи.«

25 Али, док су је изводили, она поручи свом свекру: »Затруднела сам са човеком чије је ово«, рече. »Види да ли знаш чије је ово: печатни прстен, узица и штап.«

26 Јуда их препозна, па рече: »Она је праведнија од мене, јер ја је нисам дао свом сину Сали.«

И више није спавао с њом.

27 Када је дошло време да Тамара роди, показа се да су јој у утроби близанци.

28 Док је рађала, један од њих пружи руку напоље, а бабица око ње завеза скерлетни конац, говорећи: »Овај је изашао први.«

29 Али баш кад је он повукао руку, изађе његов брат, а бабица рече: »Како ли се ти проби?« Тако му дадоше име Фарес+ 38,29 Фарес (хебрејски: Перец ) значи »пробој«..

30 Потом изађе његов брат, који је имао скерлетни конац око руке, па њему дадоше име Зара+ 38,30 Зара (хебрејски: Зерах ) звучи као реч за »руменило зоре«..

39

Јосиф код Потифара

1 А Јосифа су одвели у Египат. Египћанин Потифар, један од фараонових високих службеника, заповедник дворске страже, купи га од Јишмаелаца који су га онамо одвели.

2 ГОСПОД је био са Јосифом, па је он био успешан. Живео је у кући свог египатског господара. 3 Када је његов господар видео да је ГОСПОД с Јосифом и да му даје да буде успешан у свему што чини, 4 Јосиф нађе милост у очима свога господара и постаде његов лични служитељ. Потифар га постави за свог домоуправитеља и његовој бризи повери сву своју имовину. 5 Од часа када га је Потифар поставио да управља његовим домом и свом његовом имовином, ГОСПОД, због Јосифа, благослови Египћанинов дом. ГОСПОДЊИ благослов био је на свему што је Потифар имао у кући и на пољу. 6 Потифар препусти Јосифовој бризи све што је имао и више се ни за шта није бринуо, него само за храну коју је јео.

А Јосиф је био стасит и привлачан, 7 па после неког времена жена његовог господара баци око на њега и рече му: »Спавај са мном«.

8 Али он одби.

»Откад сам ја овде«, рече он жени свога господара, »мој господар се не брине ни за шта у кући – све што има поверио је мојој бризи. 9 У овој кући нема никога изнад мене. Мој господар ми није ускратио ништа осим тебе, јер ти си му жена. Како онда да урадим нешто тако зло и згрешим против Бога?«

10 И мада га је она из дана у дан наговарала, он је одбијао да с њом спава, па чак и да буде с њом.

11 Једног дана Јосиф уђе у кућу да обавља свој посао, а у њој није било никога од послуге.

12 Она га ухвати за огртач и рече: »Спавај са мном!«

Али он остави свој огртач у њеној руци и побеже напоље.

13 Када је видела да је он оставио свој огртач у њеној руци и побегао напоље, 14 она позва своје слуге, па им рече: »Гледајте! Овај Јеврејин нам је доведен да нас обешчасти! Хтео је да спава са мном, али ја сам почела да вриштим. 15 Кад је чуо да вриштим, оставио је свој огртач код мене и побегао напоље.«

16 Држала је Јосифов огртач крај себе све док његов господар није дошао кући, 17 а онда и њему исприча исту причу: »Онај слуга Јеврејин кога си нам довео ушао је к мени да ме обешчасти. 18 Али, чим сам завриштала, оставио је свој огртач код мене и побегао напоље.«

19 Када је његов господар чуо причу своје жене, која му је рекла: »Тако је твој слуга поступио са мном«, разгневи се, 20 па ухвати Јосифа и баци га у тамницу, тамо где су били утамничени цареви затвореници.

Док је Јосиф био у тамници, 21 ГОСПОД је био с њим. Показао му је своју љубав и дао му да нађе милост у очима управитеља тамнице, 22 који све затворенике у тамници повери Јосифу, па је Јосиф био одговоран за све што се тамо радило. 23 Управитељ тамнице није се бринуо ни за шта што је било поверено Јосифу, јер је ГОСПОД био с Јосифом и дао му да буде успешан у свему што чини.

40

Пехарник и пекар

1 После неког времена, пехарник и пекар египатског цара огрешише се о свога господара, цара Египта. 2 Фараон се разгневи на ова два своја службеника – главног пехарника и главног пекара – 3 и затвори их у кући заповедника страже, у исту тамницу где је и Јосиф био утамничен. 4 Заповедник страже им одреди Јосифа да их послужује.

Пошто су неко време провели затворени, 5 и пехарник и пекар египатског цара, који су били у тамници, сањали су исте ноћи сан, и сваки сан је имао своје значење.

6 Када је Јосиф ујутро дошао к њима, виде да су се снуждили, 7 па их упита: »Зашто сте данас тако снуждени?«

8 »Сањали смо сне«, одговорише они, »а нема никога да нам их протумачи.«

Тада им Јосиф рече: »Зар тумачење не припада Богу? Испричајте ми своје снове.«

9 И главни пехарник исприча Јосифу свој сан.

»У свом сну сам пред собом видео чокот«, рече, 10 »и на њему три лозе. И само што је пропупео, процвета и на гроздовима му сазреше бобице. 11 У руци сам држао фараонов пехар, па узех оно грожђе, истиснух сок у фараонов пехар и ставих му га у руку.«

12 »Ево шта то значи«, рече му Јосиф. »Три лозе су три дана. 13 За три дана фараон ће те помиловати и вратити те на твој положај, па ћеш фараону стављати пехар у руку као и пре када си био његов пехарник. 14 А када ти буде добро, ти ме се сети и покажи љубав према мени – помени ме фараону и избави ме из ове тамнице. 15 Јер, ја сам силом одведен из земље Јевреја, а ни овде нисам ничим заслужио да ме баце у тамницу.«

16 Када је главни пекар видео да је Јосиф изнео повољно тумачење, рече му: »И ја сам сањао сан: На глави су ми биле три корпе од прућа. 17 У горњој корпи су биле разне врсте пецива за фараона, али су га птице јеле из корпе на мојој глави.«

18 »Ево шта то значи«, рече му Јосиф. »Три корпе су три дана. 19 За три дана фараон ће ти одрубити главу и обесити те о дрво, и птице ће јести твоје месо с тебе.«

20 Трећега дана био је фараонов рођендан и фараон приреди гозбу за све своје службенике, па пред њих изведе главног пехарника и главног пекара. 21 Главног пехарника врати на његов положај, па је овај опет стављао пехар у фараонову руку, 22 а главног пекара обеси – баш као што им је Јосиф у свом тумачењу и рекао.

23 Али главни пехарник сасвим заборави Јосифа.

41

Фараонови снови

1 После пуне две године, фараон је сањао сан: Стајао је крај Нила, 2 а кад тамо – из Нила изађе седам крава, лепих и дебелих, и поче да пасе међу трском. 3 После њих из Нила изађе других седам крава, ружних и мршавих, па стаде крај оних на обали. 4 Тада оне ружне и мршаве краве прождреше оних седам лепих, дебелих крава. И фараон се пробуди.

5 Када је опет заспао, сањао је други сан: Седам класова жита, једрих и лепих, расло је на једној стабљици. 6 За њима изникну седам других класова, кржљавих и сасушених источним ветром. 7 Тада они кржљави класови прогуташе оних седам једрих и пуних класова. И фараон се пробуди и схвати да је сањао.

8 Ујутро је био узнемирен, па посла по све египатске чаробњаке и мудраце. Исприча им своје снове, али ниједан од њих није умео да му каже шта значе.

9 Тада главни пехарник рече фараону: »Данас се сетих једног свог пропуста. 10 Када се фараон једном разгневио на своје слуге, мене и главног пекара затворио је у кући заповедника страже. 11 Обојица смо исте ноћи сањали сан, и сваки сан је имао своје значење. 12 А тамо је с нама био један младић, Јеврејин, слуга заповедника страже. Испричали смо му своје снове, и он нам рече шта значе – сваком од нас је рекао шта његов сан значи. 13 И све се одиграло баш као што нам је протумачио: ја сам враћен на свој положај, а онај други је обешен.«

14 Тада фараон посла по Јосифа, кога брже-боље доведоше из тамнице. Када се обријао и пресвукао, Јосиф изађе пред фараона.

15 Фараон рече Јосифу: »Сањао сам један сан, а нико не уме да ми каже шта он значи. Али чуо сам да за тебе кажу да умеш да протумачиш сан чим га чујеш.«

16 »Није то од мене«, одговори Јосиф, »него ће Бог дати прави одговор фараону.«

17 Тада фараон рече Јосифу: »У сну сам стајао на обали Нила, 18 а кад тамо – из Нила изађе седам крава, дебелих и лепих, и поче да пасе међу трском. 19 После њих изађе других седам крава, кошчатих, врло ружних и мршавих. Никад у целом Египту не видех тако ружне краве. 20 Тада мршаве и ружне краве прождреше оних седам дебелих крава, које су прве изашле. 21 Али, када су их појеле, није им се познавало да су их појеле – и даље су биле исто тако ружне као и пре. Тада сам се пробудио.

22 »А видео сам у сну и седам класова жита, пуних и лепих, како расту на једној стабљици. 23 За њима изникну других седам класова, спарушених, кржљавих и сасушених источним ветром. 24 Тада ови кржљави класови прогуташе оних седам лепих класова. Испричао сам то чаробњацима, али ниједан од њих није умео да ми то објасни.«

25 Тада Јосиф рече фараону: »Фараонови снови су један исти сан. Бог је открио фараону шта ће да учини. 26 Седам лепих крава седам је година, и седам лепих класова седам је година – то је један исти сан. 27 Седам мршавих и ружних крава које су дошле после њих, а тако и седам празних класова, сасушених источним ветром, јесте седам гладних година.

28 »Тако је како сам рекао фараону: Бог је показао фараону шта ће да учини. 29 Седам година великог изобиља долази целом Египту, 30 али после њих ће доћи седам гладних година. Тада ће све изобиље у Египту бити заборављено и глад ће харати земљом. 31 Нико се неће сећати времена изобиља, јер ће глад која ће уследити бити страшна. 32 А то што се сан фараону поновио, значи да је Бог заиста тако одлучио и да ће то ускоро учинити. 33 Зато нека фараон потражи способног и мудрог човека и постави га за управитеља над Египтом. 34 Нека фараон постави поверенике над земљом и узима петину жетве у Египту током седам година изобиља. 35 Нека они сакупљају сву храну у родним годинама које долазе и нека са фараоновим овлашћењем складиште жито и чувају га као храну за градове. 36 Нека та храна буде залиха за земљу за оних седам гладних година које ће бити у Египту, да глад не упропасти земљу.«

37 И тај предлог се свиде фараону и свим његовим службеницима.

Јосиф постаје управитељ над Египтом

38 Фараон упита своје службенике: »Можемо ли да нађемо човека као што је овај, у коме је Божији Дух+ 41,38 Божији Дух Овај израз на хебрејском може да значи и »дух богова«.?«

39 Онда фараон рече Јосифу: »Пошто је Бог баш теби све ово обзнанио, нема никог тако способног и мудрог као што си ти. 40 Бићеш управитељ мога двора и сав мој народ ће се покоравати твојим наредбама. Једино ћу ја, јер сам на престолу, бити изнад тебе.«

41 Фараон још рече Јосифу: »Овим те постављам за управитеља над целим Египтом.«

42 Онда скину печатни прстен са своје руке и стави га Јосифу на руку. Обуче га у одећу од танког лана, а око врата му обеси златан ланац. 43 Даде му да се вози у колима одмах иза његових, и пред њим су викали: »На колена!« Тако га постави за управитеља над целим Египтом.

44 Фараон рече Јосифу: »Ја сам фараон, али без твог одобрења нико у целом Египту неће ништа предузимати+ 41,44 ништа предузимати Дословно: дићи ни руку ни ногу..«

45 Фараон даде Јосифу име Цофнат Паанеах+ 41,45 Цофнат Паанеах Ово египатско име звучи као хебрејски израз за »онај који тумачи тајне«., а за жену му даде Оснат, кћер Потифере, свештеника у Ону. И Јосиф преузе власт над целим Египтом.

46 Јосиф је имао тридесет година када је ступио у службу код фараона, египатског цара. Он оде од фараона и поче да путује по целом Египту. 47 Током седам година изобиља, земља је обилно рађала, 48 а Јосиф је сакупљао сву храну произведену у тих седам година у Египту и складиштио је у градовима. У сваком граду је складиштио храну са околних поља. 49 Тако је Јосиф нагомилао жита као морског песка, па је престао и да га мери, јер га је било неизмерно много.

50 Пре него што су наступиле године глади, Оснат, кћи Потифере, свештеника у Ону, роди Јосифу два сина.

51 Свом прворођеном сину Јосиф даде име Манасија+ 41,51 Манасија (хебрејски: Менаше ) звучи као реч за »заборавити«., »јер је«, рече, »Бог учинио да заборавим сву своју муку и сав дом свога оца.«

52 Другом сину даде име Ефрем+ 41,52 Ефрем (хебрејски: Ефрајим ) звучи као реч за »двоструко плодан«., »јер ме је«, рече, »Бог учинио плодним у земљи мога страдања.«

Глад

53 Седам година изобиља у Египту дође крају 54 и поче седам гладних година, баш као што је Јосиф и рекао. У свим земљама је владала глад, али у целом Египту је било хлеба. 55 А када је и сав Египат почео да осећа глад, народ завапи фараону, тражећи хлеба.

Тада фараон рече свим Египћанима: »Идите Јосифу и урадите како вам каже.«

56 Када се глад проширила по целој земљи, Јосиф отвори складишта жита и поче да продаје жито Египћанима, јер је у Египту владала страшна глад. 57 А и из целог света су долазили у Египат да купе жито од Јосифа, јер је глад у целом свету била страшна.

42

Јосифова браћа долазе у Египат

1 Када је Јаков сазнао да у Египту има жита, рече својим синовима: »Што само седите и зурите један у другог?«

2 Онда рече: »Чуо сам да у Египту има жита. Идите онамо и купите нам га, да преживимо, а не да помремо од глади.«

3 Тада десеторица Јосифове браће одоше да у Египту купе жита. 4 Али Венијамина, Јосифовог брата, Јаков не посла с осталима, плашећи се да га не снађе неко зло. 5 Тако се Израелови синови нађоше међу онима који су ишли да купе жита, јер је и у Ханаану владала глад.

6 А Јосиф је, као управитељ Египта, био онај који је свима продавао жито.

Његова браћа дођоше пред њега и поклонише му се до земље. 7 Јосиф препозна своју браћу чим их је угледао, али се према њима односио као странац и разговарао с њима грубо.

»Одакле долазите?« упита их.

»Из Ханаана«, одговорише они. »Дошли смо да купимо хране.«

8 Иако је Јосиф препознао своју браћу, они њега нису препознали. 9 Он се сети и снова које је сањао о њима.

»Ви сте уходе!« рече им. »Дошли сте да извидите слаба места ове земље!«

10 »Не, господару«, одговорише они. »Ми, твоје слуге, дошли смо да купимо хране. 11 Сви смо ми синови једног човека. Ми, твоје слуге, поштени смо људи, а не уходе.«

12 »Не«, рече им он, »дошли сте да извидите слаба места ове земље.«

13 А они рекоше: »Нас, твојих слугу, било је дванаесторо браће, синова једног човека из Ханаана. Најмлађи је остао с оцем, а једнога више нема.«

14 Јосиф им рече: »Тако је како сам вам рекао: ви сте уходе! 15 Овако ћу вас проверити: Тако ми фараона живога, нећете отићи одавде ако ваш најмлађи брат не дође овамо. 16 Пошаљите једног од вас да доведе вашег брата, а остали ће у тамницу. Тако ћу проверити ваше речи и видети да ли сте рекли истину. Ако нисте, тако ми фараона живога, онда сте уходе!«

17 И све их затвори на три дана.

18 Трећега дана Јосиф им рече: »Учините овако, и остаћете у животу, јер се бојим Бога: 19 Ако сте поштени људи, нека један од вас остане у затвору, а остали нека однесу жито вашим изгладнелим укућанима. 20 Онда ми доведите свог најмлађег брата, да се тако потврди истинитост ваших речи и да не погинете.«

И они пристадоше.

21 »Ово нас је сигурно стигла казна због нашег брата«, рекоше један другом. »Гледали смо како се мучи док нас је преклињао за милост, али га нисмо услишили. Због тога нас је снашла ова невоља.«

22 А Рувим рече: »Зар вам нисам рекао да се не огрешите о дечака? Али нисте хтели да ме слушате. Сада морамо да положимо рачун за његов живот+ 42,22 његов живот Дословно: његову крв..«

23 Нису знали да их Јосиф разуме, јер су с њим разговарали преко тумача. 24 Он се окрену од њих и заплака, а онда се опет окрену према њима и настави с њима да разговара. Издвоји Симеона између њих и нареди да га пред њиховим очима вежу.

Јосифова браћа се враћају у Ханаан

25 Потом Јосиф заповеди да им џакове напуне житом, да сваком од њих у џак ставе његов новац и да им дају све што им треба за пут. Када је тако учињено, 26 они натоварише жито на своје магарце и одоше.

27 Када је у коначишту један од њих отворио свој џак да нахрани свога магарца, а оно – одозго у џаку новац!

28 »Новац ми је враћен!« викну он својој браћи. »Ево га у мом џаку!«

А њима се срце следи, па дрхтећи рекоше један другом: »Шта нам то Бог учини?«

29 Када су стигли свом оцу Јакову у Ханаан, испричаше му све што им се догодило.

30 »Човек који је господар оне земље разговарао је с нама строго и оптужио нас да уходимо земљу, 31 али ми смо му рекли: ‚Поштени смо људи, нисмо уходе. 32 Било нас је дванаесторо браће, синова једног оца. Једног више нема, а најмлађи је сада с нашим оцем у Ханаану.‘ 33 Тада нам господар земље рече: ‚Овако ћу знати да сте поштени људи: једног брата оставите овде код мене, узмите храну за своје изгладнеле укућане, па идите. 34 Онда ми доведите свог најмлађег брата, и знаћу да нисте уходе, него поштени људи. После тога ћу вам вратити вашег брата и моћи ћете слободно да се крећете земљом.‘«

35 Како су празнили своје џакове, сваки нађе своју кесу с новцем. Када су они и њихов отац видели кесе с новцем, уплашише се.

36 Њихов отац Јаков им рече: »Због вас ћу остати без деце. Јосифа више нема, нема ни Симеона, а сад хоћете и Венијамина да одведете. Све се заверило против мене!«

37 Тада Рувим рече оцу: »Убиј моја два сина ако ти га не доведем назад. Повери га мени, и ја ћу ти га довести назад.«

38 Али Јаков рече: »Мој син неће с вама, јер брат му је мртав и само је још он остао. Ако га на путу на који идете задеси неко зло, отераћете моју седу главу тужну у Шеол.«

43

Јосифова браћа се враћају у Египат

1 А у земљи је и даље владала тешка глад.

2 Када су појели жито које су донели из Египта, отац им рече: »Вратите се и купите нам још мало хране.«

3 Али Јуда му рече: »Онај човек нас је озбиљно упозорио: ‚Не излазите ми на очи без свога брата.‘ 4 Ако си вољан да нашег брата пошаљеш с нама, ићи ћемо и купити ти хране. 5 Али ако нећеш да га пошаљеш, нећемо ићи, јер нам је онај човек рекао: ‚Не излазите ми на очи без свога брата.‘«

6 Тада Израел упита: »Зашто сте ме увалили у ову невољу рекавши том човеку да имате још једног брата?«

7 »Потанко нас је испитивао о нама и нашој породици«, одговорише они. »‚Је ли вам отац још жив?‘, ‚Имате ли још којег брата?‘ и ми смо му само одговарали на питања. Откуд смо могли да знамо да ће рећи: ‚Доведите свога брата‘?«

8 Тада Јуда рече свом оцу Израелу: »Пошаљи дечака са мном, и одмах ћемо кренути, да преживимо и ми, и ти, и наша нејач, а не да помремо. 9 Ја ти јемчим за њега, мене сматрај одговорним. Ако ти га не вратим, целог живота ћу бити крив пред тобом. 10 Да нисмо одуговлачили, могли смо већ двапут да се вратимо.«

11 Тада им њихов отац Израел рече: »Ако тако мора да буде, онда овако урадите: Ставите у торбе најбоље плодове ове земље и однесите их оном човеку на дар: мало балсама, мало меда, зачина и смирне, пистаћа и бадема. 12 И понесите двоструко више новца, јер треба да вратите новац који вам је стављен назад у џакове – можда је то била нека грешка. 13 Поведите и свог брата и одмах крените оном човеку. 14 Нека Бог Свесилни учини да вам се онај човек смилује, па пусти и вашег другог брата и Венијамина да се с вама врате. А ја, ако останем без деце – останем.«

15 Тако браћа узеше дарове и двоструко више новца, поведоше Венијамина, па одмах одоше у Египат и стадоше пред Јосифа.

16 Када је Јосиф видео Венијамина с њима, рече свом домоуправитељу: »Одведи ове људе мојој кући, закољи једно живинче и спреми га, јер ће они јести са мном у подне.«

17 Онај учини као што му је Јосиф рекао и одведе браћу у Јосифову кућу. 18 Они се уплашише када су их одвели у Јосифову кућу.

Мислили су: »Довели су нас овамо због новца који нам је онај први пут био стављен назад у џакове. Напашће нас, савладати и учинити од нас робове, и узеће наше магарце.«

19 Зато приђоше Јосифовом домоуправитељу и обратише му се на улазу у кућу.

20 »Господару«, рекоше, »ми смо већ једном долазили да купимо хране, 21 а у коначишту, кад смо отворили своје џакове, сваки од нас је нашао свој новац одозго у свом џаку – у пуном износу. Сада смо тај новац донели са собом. 22 А донели смо и још новца да опет купимо хране. Не знамо ко нам је ставио наш новац у џакове.«

23 »Не узнемиравајте се«, рече он. »Не бојте се. Ваш Бог, Бог вашег оца, ставио је благо у ваше џакове. Ваш новац је стигао до мене.«

Онда им изведе Симеона.

24 Потом их домоуправитељ уведе у Јосифову кућу, даде им воде да оперу ноге, а њиховим магарцима даде крме. 25 Они припремише дарове за Јосифа када дође у подне, јер су чули да ће ту обедовати. 26 Када је Јосиф дошао кући, они му дадоше дарове које су унели у кућу и поклонише му се до земље.

27 Он их упита како су, па рече: »Како је ваш стари отац, о коме сте ми причали? Је ли још жив?«

28 »Твој слуга, наш отац, још је жив и здрав«, одговорише они, па му се дубоко поклонише.

29 Јосиф их добро погледа и виде међу њима Венијамина, сина своје мајке, па упита: »Је ли ово ваш најмлађи брат, онај о коме сте ми причали?«

Онда рече: »Нека Бог буде милостив према теби, синко.«

30 Силно узбуђен што види свога брата, Јосиф изјури напоље, јер само што није заплакао. Уђе у једну одају, па се тамо исплака.

31 Када се умио, изађе, па рече, савлађујући се: »Послужите јело.«

32 Њега послужише одвојено, његову браћу одвојено, и Египћане који су с њим јели одвојено. Египћани не би могли да једу с Јеврејима, јер би им то било одвратно. 33 Браћа поседаше пред њим према својој старости, од прворођеног до најмлађег. И само су се згледали у чуду. 34 Када су им доносили јела са Јосифове трпезе, Венијаминов оброк био је пет пута већи од свих осталих. Тако су се с њим гостили.

44

Сребрни пехар у џаку

1 Јосиф заповеди свом домоуправитељу: »Напуни џакове ових људи храном, колико год могу да понесу, и сваком одозго у џак стави његов новац. 2 А мој пехар, онај сребрни, стави одозго у џак најмлађега, заједно с новцем којим је платио жито.«

И овај учини као што је Јосиф рекао.

3 Када је свануло, отпремише браћу и њихове магарце на пут.

4 Док још нису одмакли далеко од града, Јосиф рече свом домоуправитељу: »Сместа пођи за оним људима, па кад их стигнеш, кажи им: ‚Зашто узвраћате зло за добро? Зашто сте украли сребрни пехар мога господара?+ 44,4 Зашто сте … господара Овако стоји у старогрчком преводу Септуагинти; ова реченица не налази се у традиционалном хебрејском тексту.5 То је пехар из кога мој господар пије и који му служи за гатање. Учинили сте зло!‘«

6 Када их је домоуправитељ стигао, он им понови све ове речи, 7 а они му на то рекоше: »Зашто нам тако говориш, господару? Далеко било да ми, твоје слуге, учинимо тако нешто! 8 Чак смо ти из Ханаана вратили онај новац који смо нашли одозго у нашим џаковима. Зашто бисмо онда крали сребро или злато из куће твога господара? 9 Ако се то нађе код једнога од нас, твојих слугу, тога убијте, а ми остали ћемо постати твоји робови, господару.«

10 »Добро кажете«, рече он. »Али нека буде овако: Код кога се нађе пехар, тај ће постати мој роб, а остали ће бити слободни.«

11 Тада сваки од њих брзо спусти свој џак на земљу и отвори га. 12 Домоуправитељ претражи џакове почевши од најстаријег брата, а завршивши код најмлађег. И пехар се нађе у Венијаминовом џаку. 13 На то они раздреше своју одећу, па сви натоварише своје магарце и вратише се у град.

14 Када су Јуда и његова браћа ушли у Јосифову кућу, он је још био тамо.

Они падоше ничице пред њим, 15 а он им рече: »Шта сте то урадили? Зар не знате да се човек као ја бави гатањем?«

16 »Шта да ти кажемо, господару?« одврати Јуда. »Шта да кажемо? Како да докажемо да смо недужни? Бог је разоткрио кривицу нас, твојих слугу. Ми смо сада твоји робови, господару – ми и онај код кога се нашао твој пехар.«

17 Али Јосиф рече: »Далеко било од мене да тако нешто учиним! Само ће човек код кога се нашао пехар постати мој роб, а ви остали се у миру вратите свом оцу.«

18 Тада му Јуда приђе и рече: »Молим те, господару, допусти мени, своме слузи, да ти нешто кажем и не љути се на мене, свога слугу, иако си раван самом фараону. 19 Ти си, господару, питао нас, своје слуге: ‚Имате ли оца или брата?‘ 20 и ми смо одговорили: ‚Имамо старог оца, а он има још једног сина, најмлађег, који му се родио у старости. Брат му је мртав и само је он остао од синова своје мајке, и отац га воли.‘ 21 Ти си онда рекао нама, својим слугама: ‚Доведите ми га, да га и ја видим.‘ 22 А ми смо ти, господару, рекли: ‚Дечак не може да остави оца, јер ако га остави, отац ће умрети.‘ 23 Али ти си рекао нама, својим слугама: ‚Ако ваш најмлађи брат не дође с вама, не излазите ми на очи!‘ 24 Кад смо се вратили твом слузи, мом оцу, рекли смо му шта си ти, господару, казао. 25 Наш отац тада рече: ‚Вратите се и купите нам још мало хране‘, 26 а ми рекосмо: ‚Не можемо да идемо. Ићи ћемо само ако наш најмлађи брат пође с нама, јер не смемо оном човеку на очи без свог најмлађег брата.‘ 27 Твој слуга, наш отац, рече нам: ‚Знате да ми је жена родила два сина. 28 Један је отишао од мене, и ја сам рекао: »Сигурно је растрган на комаде«, и нисам га више никад видео. 29 Ако ми и овога одведете, па га снађе неко зло, отераћете моју седу главу јадну у Шеол.‘

30 »Ако се сад ја вратим твом слузи, мом оцу, па мој отац, чији је живот уско повезан са дечаковим, 31 види да дечак није с нама, умреће. Тако ћемо ми, твоје слуге, отерати седу главу нашег оца тужну у Шеол. 32 Ја, твој слуга, зајемчио сам свом оцу за дечака. ‚Ако ти га не доведем назад‘, рекао сам, ‚целог живота ћу бити крив пред тобом!‘ 33 Зато, господару, дај да ја, твој слуга, останем овде место дечака као твој роб, а ти дечака пусти да се врати са својом браћом. 34 Јер, како да се вратим свом оцу ако дечак није са мном? Не бих могао да гледам јад који би га снашао.«

45

Јосиф се открива браћи

1 Јосиф није више могао да се савлађује пред својим слугама, па повика: »Нека сви изађу!« Тако никог није било с Јосифом када је открио својој браћи ко је. 2 Али толико гласно је плакао да су га и Египћани чули, па се за то сазнало и на фараоновом двору.

3 Јосиф рече својој браћи: »Ја сам Јосиф! Је ли ми отац још жив?«

Али они се толико запрепастише да нису могли да му одговоре.

4 Тада им Јосиф рече: »Приђите.«

Када су пришли, рече: »Ја сам ваш брат Јосиф, онај кога сте продали у Египат! 5 Али не узрујавајте се и не љутите се на себе што сте ме овамо продали, јер Бог ме је пред вама послао да се сачувају животи. 6 Већ две године влада глад у земљи, а још пет година неће бити ни орања ни жетве. 7 Бог ме је послао пред вама, да би вам великим избављењем спасао живот и омогућио вам да преживите+ 45,7 омогућио вам да преживите Дословно: да вам се сачува остатак на земљи.. 8 Тако ме нисте овамо послали ви, него Бог. Он ме поставио за највишег фараоновог службеника+ 45,8 за … службеника Дословно: фараону за оца., за господара над свим фараоновим домом и за владара над целим Египтом.

9 »А сада пожурите назад моме оцу и реците му: ‚Твој син Јосиф каже овако: Бог ме поставио за господара над целим Египтом. Дођи к мени без оклевања. 10 Живећеш у гошенском крају и бићеш ми близу – ти, твоја деца и унуци, твоја ситна и крупна стока, и све што имаш. 11 Ја ћу се тамо старати о теби, јер долази још пет година глади. Тако нећете оскудевати ни ти, ни твоји укућани, нити ико твој.‘

12 »Сами можете својим очима да се уверите, као и ваш брат Венијамин, да то заиста ја с вама разговарам. 13 Испричајте мом оцу о свој части која ми је указана у Египту и о свему што сте видели. И брзо ми доведите оца овамо!«

14 Онда загрли свога брата Венијамина и заплака, а и Венијамин је плакао у његовом загрљају. 15 Потом плачући изгрли и изљуби сву своју браћу. После тога се његова браћа испричаше с њим.

16 Када је до фараоновог двора дошла вест да су стигла Јосифова браћа, фараон и његови службеници се обрадоваше.

17 Фараон рече Јосифу: »Кажи својој браћи: ‚Урадите овако: Натоварите своје животиње храном, па се вратите у Ханаан. 18 Онда доведите свог оца и своје породице мени, а ја ћу вам дати најбољу земљу у Египту, па ћете се науживати обиља ове земље.‘

19 »А наређује ти се и да им кажеш: ‚Урадите овако: Узмите себи неколико кола из Египта за своју нејач и жене, па поведите свог оца и дођите. 20 Не жалите за својим стварима, јер ће најбоље у целом Египту бити ваше.‘«

21 И Израелови синови учинише тако. Јосиф им даде кола, као што је фараон заповедио, и хране за пут. 22 Свакоме од њих даде ново одело, а Венијамину даде три стотине сребрњака и пет одела. 23 А ово посла свом оцу: десет магараца натоварених оним најбољим што има у Египту, десет магараца натоварених житом, хлебом и намирницама за његов пут.

24 Онда отпреми своју браћу и на одласку им рече: »Не свађајте се на путу!«

25 Тако они кренуше из Египта и стигоше свом оцу Јакову у Ханаан.

26 Када су му рекли: »Јосиф је жив! И влада над целим Египтом!« Јаков се пренерази и не поверова им. 27 Али, када су му испричали све што им је Јосиф рекао и када је видео кола која је Јосиф послао да га одвезу, њихов отац Јаков живну духом.

28 Тада Израел рече: »Уверио сам се! Мој син Јосиф је жив. Ићи ћу да га видим пре него што умрем.«

46

Јаков одлази у Египат

1 Тако Израел крену на пут са свиме што је имао. Када је стигао до Беер-Шеве, принесе жртву Богу свог оца Исаака.

2 Бог ноћу проговори Израелу у виђењима и позва га: »Јакове! Јакове!«

»Молим?« одговори Јаков.

3 »Ја сам Бог, Бог твога оца«, рече. »Не плаши се да идеш у Египат, јер ћу тамо од тебе начинити велик народ. 4 Ићи ћу с тобом у Египат и опет ћу те из њега вратити. А Јосиф ће ти својом руком склопити очи.«

5 Потом Јаков крену из Беер-Шеве. Израелови синови повезоше свог оца Јакова и своју нејач и жене на колима која је фараон послао за њихов превоз. 6 Са собом поведоше своју стоку и понеше имовину коју су стекли у Ханаану, па Јаков и све његово потомство одоше у Египат. 7 Он у Египат поведе своје синове и унуке, кћери и унучице – све своје потомство.

8 Ово су имена Израелаца – Јакова и његових потомака – који су отишли у Египат:

Рувим, Јаковљев прворођени син. 9 Рувимови синови:

Ханох, Палу, Есром и Карми.

10 Симеонови синови:

Јемуел, Јамин, Охад, Јахин, Цохар и Саул, син једне Ханаанке.

11 Левијеви синови:

Гершон, Кехат и Мерари.

12 Јудини синови:

Ер, Онан, Сала, Фарес и Зара. Ер и Онан су умрли у Ханаану.

Фаресови синови: Есром и Хамул.

13 Исахарови синови:

Тола, Пуа+ 46,13 Пуа Овако стоји у неколико старих превода и у 1. Лет 7,1; у традиционалном хебрејском тексту стоји: Пува., Јашув+ 46,13 Јашув Овако стоји у неколико старих превода и у 4. Мојс 26,24 и 1. Лет 7,1; у традиционалном хебрејском тексту стоји: Јов. и Шимрон.

14 Завулонови синови:

Серед, Елон и Јахлеел.

15 То су синови које је Лија родила Јакову у Падан-Араму. Она му је родила и кћер Дину. Ових његових синова и кћери било је укупно тридесет троје.

16 Гадови синови:

Цифјон, Хаги, Шуни, Ецбон, Ери, Ароди и Арели.

17 Асирови синови:

Јимна, Јишва, Јишви и Берија. Њихова сестра била је Серах.

Беријини синови: Хевер и Малкијел.

18 То су деца коју је Јакову родила Зилпа, коју је Лаван дао својој кћери Лији – укупно њих шеснаест.

19 Синови Јаковљеве жене Рахиље:

Јосиф и Венијамин.

20 Јосифу је у Египту Оснат, кћи Потифере, свештеника у Ону, родила Манасију и Ефрема.

21 Венијаминови синови:

Бела, Бехер, Ашбел, Гера, Неман, Ехи, Рош, Мупим, Хупим и Ард.

22 То су Рахиљини синови који су се родили Јакову – укупно њих четрнаест.

23 Данов син:

Хушим.

24 Нефталимови синови:

Јахцеел, Гуни, Јецер и Шилем.

25 То су синови које је Јакову родила Билха, коју је Лаван дао својој кћери Рахиљи – укупно њих седам.

26 Свих који су с Јаковом отишли у Египат – његових рођених потомака, не рачунајући његове снахе – било је шездесет шест. 27 Са два Јосифова сина која су се родила у Египту, било је укупно седамдесет чланова Јаковљеве породице који су отишли у Египат.

28 Јаков посла Јуду напред Јосифу да му Јосиф покаже пут у Гошен. Када су стигли у гошенски крај, 29 Јосиф нареди да му се упрегну кола, па оде у Гошен да се сретне са својим оцем Израелом. Чим је стао пред оца, баци му се у загрљај и дуго остаде у његовом загрљају плачући.

30 Израел рече Јосифу: »Сада могу да умрем, пошто сам се својим очима уверио да си још жив.«

31 Тада Јосиф рече својој браћи и породици свог оца: »Идем да разговарам са фараоном. Рећи ћу му: ‚Дошла су ми браћа и други укућани мог оца, који су живели у Ханаану. 32 Ти људи су пастири – баве се сточарством и са собом су довели своју ситну и крупну стоку и све што имају.‘ 33 Када вас фараон позове и упита: ‚Чиме се бавите?‘ 34 ви реците: ‚Ми, твоје слуге, бавимо се сточарством од своје младости, као што су то чинили и наши преци.‘ Тако ћете моћи да се настаните у гошенском крају, јер су Египћанима сви пастири одвратни.«

47

1 Јосиф оде и рече фараону: »Мој отац и браћа, са својом ситном и крупном стоком и са свим што имају, стигли су из Ханаана и ено сада су у гошенском крају.«

2 Онда поведе петорицу своје браће и доведе их пред фараона.

3 Фараон упита његову браћу: »Чиме се бавите?«

»Ми, твоје слуге, пастири смо«, одговорише му они, »као што су то били и наши преци.«

4 А рекоше му и ово: »Дошли смо да извесно време живимо овде, јер је глад у Ханаану страшна и нема паше за стада твојих слугу. Зато, молимо те, дозволи нама, својим слугама, да се настанимо у гошенском крају.«

5 Фараон рече Јосифу: »Дошли су ти твој отац и браћа. 6 Египат ти је на располагању: настани свог оца и браћу у најбољем крају земље. Нека живе у гошенском крају. А ако знаш да међу њима има способних, постави их за надгледнике моје стоке.«

7 Онда Јосиф уведе свог оца Јакова и доведе га пред фараона.

Јаков благослови фараона, 8 а фараон га упита: »Колико имаш година?«

9 Јаков му одговори: »Година мога луталачког живота има сто тридесет. Мало их је и тешке су, и не достижу број година живота мојих праотаца.«

10 Тада Јаков благослови фараона и оде.

11 Тако Јосиф настани свог оца и браћу у Египту и даде им имања у најбољем делу земље, у Рамзесовом крају, као што је фараон заповедио. 12 Јосиф снабде храном свог оца и браћу и све укућане свог оца према броју нејачи.

Последице глади

13 Нигде на целом оном подручју није било хране, јер је глад била врло тешка, па се Египат и Ханаан изнурише од глади. 14 Јосиф је сакупљао сав новац којим је народ Египта и Ханаана куповао жито и доносио га је у фараонов двор.

15 Када је нестало новца у Египту и Ханаану, сви Египћани дођоше Јосифу и рекоше: »Дај нам хране. Зашто да помремо теби наочиглед? Новца више нема.«

16 »Онда дотерајте своју стоку«, рече Јосиф. »Даћу вам храну у замену за вашу стоку пошто више немате новца.«

17 И они дотераше Јосифу своју стоку, а он им даде храну у замену за њихове коње, стада ситне стоке, стада говеда и магарад. Те године их је прехранио храном коју је заменио за сву њихову стоку.

18 Та година прође, а следеће године они му опет дођоше и рекоше: »Не можемо да сакријемо од тебе, господару, да немамо новца и, пошто наша стока припада теби, више ништа није остало за тебе, господару, осим нас самих и наше земље. 19 Зашто да теби наочиглед пропаднемо и ми и наша земља? Купи нас и нашу земљу у замену за храну, па ћемо заједно са својом земљом постати фараонови робови. Дај нам семена, да преживимо, да не умремо и да земља не опусти.«

20 Тако Јосиф купи сву обрадиву земљу у Египту за фараона. Сви Египћани продадоше своје њиве, јер их је глад страшно притиснула. Земља постаде фараонова, 21 а народ с краја на крај Египта постаде његово робље. 22 Није купио једино обрадиву земљу која је припадала свештеницима, јер су они добијали редован приход од фараона и од њега су живели, па зато нису продавали своју земљу.

23 Јосиф рече народу: »Пошто сам данас за фараона купио вас и вашу земљу, ево вам семе, па засејте земљу. 24 Али, када се буде убирала летина, једну петину дајте фараону, а четири петине нека остану вама као семе за њиве и као храна за вас, ваше укућане и нејач.«

25 А они рекоше: »Спасао си нам живот. Пошто си нам се смиловао, господару, бићемо фараонови робови.«

26 Тако Јосиф донесе уредбу о земљи у Египту, која и данас важи, да петина летине припада фараону. Само земља свештеникâ није постала фараонова.

Јаковљева последња жеља

27 Израелци се настанише у Египту, у гошенском крају, и тамо стекоше посед. Били су плодни и силно се намножили.

28 Јаков је живео у Египту седамнаест година, па тако број његових година достиже сто четрдесет седам.

29 Када се примакло време да Израел умре, он позва свог сина Јосифа и рече му: »Учини ми ову милост: стави ми руку под бедро и обећај да ћеш ми показати љубав и верност: Немој да ме сахраниш у Египту. 30 Када умрем, изнеси ме из Египта и сахрани ме тамо где су сахрањени и моји очеви.«

»Учинићу тако како кажеш«, рече Јосиф.

31 »Закуни ми се«, рече, и Јосиф му се закле.

Тада се Израел поклони Богу на узглављу своје постеље+ 47,31 на узглављу своје постеље Овај израз на хебрејском може да значи и »ослоњен о врх свога штапа«..

48

Јаков благосиља Ефрема и Манасију

1 После неког времена рекоше Јосифу: »Отац ти је болестан«, па он поведе своја два сина, Манасију и Ефрема, и оде к њему.

2 Када су Јакову рекли: »Дошао ти је син Јосиф«, Израел прикупи снагу и седе у постељи.

3 Јаков рече Јосифу: »Бог Свесилни ми се показао у Лузу у Ханаану и тамо ме благословио 4 и рекао ми: ‚Учинићу те плодним и многобројним. Од тебе ћу учинити мноштво народâ и ову земљу дати у вечан посед твојим потомцима.‘ 5 Нека сада твоја два сина, која су ти се родила у Египту пре него што сам дошао овамо, буду моји. Нека Ефрем и Манасија буду моји, баш као што су Рувим и Симеон моји. 6 А деца која ти се роде после њих, нека буду твоја. Нека се њихово наследство води под именом њихове браће Ефрема и Манасије.

7 »Када сам се враћао из Падана, на моју жалост, Рахиља умре у Ханаану док смо још путовали, недалеко од Ефрате, па је сахраних крај пута за Ефрату«, то јест Витлејем.

8 Спазивши Јосифове синове, Израел упита: »Ко су ови?«

9 А Јосиф одговори оцу: »То су моји синови које ми је Бог овде дао.«

Тада Израел рече: »Доведи ми их, да их благословим.«

10 А Израелове очи биле су ослабиле од старости, па је једва видео. Јосиф му доведе своје синове сасвим близу, а његов отац их пољуби и загрли.

11 Израел рече Јосифу: »Мислио сам да више никад нећу видети твоје лице, а, ево, Бог ми даде да видим и твоје потомство.«

12 Јосиф их тада скиде с очевих колена и ничице се поклони. 13 Онда узе обојицу, Ефрема себи здесна, према Израеловој левој руци, а Манасију себи слева, према Израеловој десној руци, па му их примакну. 14 Али Израел пружи десну руку и положи је на Ефремову главу, иако је Ефрем био млађи. Онда, укрстивши руке, положи леву руку на Манасијину главу, иако је Манасија био прворођени.

15 Тада Израел благослови Јосифа и рече:

»Бог, пред којим су моји очеви Авраам и Исаак

живели чинећи његову вољу+ 48,15 пред … његову вољу Дословно: пред којим су ходали.,

Бог који ми је пастир

целог мог живота до дана данашњег,

16 Анђео који ме избављао од сваког зла,

нека благослови ове дечаке,

да сачувају моје име

и име мојих очева Авраама и Исаака

и да се силно намноже на земљи.«

17 Када је Јосиф видео да је његов отац положио своју десну руку на Ефремову главу, то му не би мило, па узе очеву руку да је премести са Ефремове главе на Манасијину.

18 »Не, оче«, рече му. »Овај је прворођени – на његову главу положи десну руку.«

19 Али његов отац одби и рече: »Знам, сине, знам. И од њега ће постати народ, и он ће постати велик, али ће његов млађи брат бити већи од њега и од његових ће потомака постати мноштво народâ.«

20 Тако их он тога дана благослови и рече:

»Израел ће вас помињати кад буде благосиљао:

‚Нека те Бог учини као Ефрема и Манасију.‘«

Тако је Ефрема претпоставио Манасији.

21 Онда Израел рече Јосифу: »Ево, ускоро ћу умрети, али Бог ће бити с вама и вратиће вас у земљу ваших праотаца. 22 А теби дајем нешто више него твојој браћи: планински гребен+ 48,22 планински гребен Или: Сихем. који сам својим мачем и луком отео од Аморејаца.«

49

Јаков благосиља своје синове

1 Јаков тада позва своје синове и рече им: »Окупите се око мене да вам кажем шта ће се с вама касније десити.

2 »Окупите се и чујте, синови Јаковљеви,

чујте свог оца Израела.«

Рувим

3 »Рувиме, мој првенче.

Ти си моја снага,

први знак моје мушкости.

Истичеш се чашћу, истичеш се снагом.

4 Али усковитлан као вода

нећеш се више истицати,

јер си се попео на очеву постељу,

на мој лежај, и укаљао га.«

Симеон и Левије

5 »Симеон и Левије су браћа;

мачеви им оруђа насиља.

6 На њихова већања ја не улазио,

њиховим се скуповима не придружио,

јер су у свом гневу убијали људе

и у својој обести сакатили волове.

7 Проклет био њихов гнев, тако жесток,

и њихов бес, тако окрутан.

Разделићу их по Јакову,

распршити их по Израелу.«

Јуда

8 »Јудо, тебе ће хвалити браћа.

Руком ћеш непријатеља држати за врат.

Синови твог оца теби ће се клањати.

9 Јудо, ти си лавић.

Сине мој, дижеш се од плена.

Као лав лежи он потрбушке,

као лавица – ко сме да га раздражи?

10 Од Јуде се неће удаљити жезло

ни владарска палица од његових ногу,

док не дође онај коме припада+ 49,10 онај коме припада Овај израз на хебрејском може да значи и »онај коме припада данак«.,

коме ће се покорити народи.

11 Он везује магарца за чокот,

магаре за најбољу лозу.

Своју одећу пере у вину,

своје одело у крви од грожђа.

12 Очи су му тамније од вина,

а зуби бељи од млека.«

Завулон

13 »Завулон ће живети на морској обали,

лађама ће бити уточиште;

граница ће му се пружати до Сидона.«

Исахар

14 »Исахар је кошчато магаре

које лежи међу бисагама.

15 Кад види да је место починка добро,

а земља лепа,

плећа ће подметнути под товар

и пристати да кулучи.«

Дан

16 »Дан ће свом народу прибављати правду

као једно од племена Израелових.

17 Дан ће бити змија поред пута,

гуја поред стазе која коња уједе за пету,

па се јахач претури на леђа.

18 »ГОСПОДЕ, твоје спасење чекам.«

Гад

19 »Гада ће нападати разбојници,

а он ће им бити за петама.«

Асир

20 »У Асира ће бити хране изврсне,

посластица за цареве.«

Нефталим

21 »Нефталим је кошута пуштена на слободу

која лепу ланад доноси на свет.«

Јосиф

22 »Јосиф је плодан чокот,

плодан чокот покрај извора;

лозе му се преко зида попеле.

23 Огорчено су га нападали стрелци,

стреле душмански одапињали на њега,

24 али његов лук остаде чврст

и мишица гипка

због руке Јаког Јаковљевог,

због Пастира, Стене Израелове,

25 због Бога твога оца, који ти помаже,

због Свесилнога, који те благосиља

благословом са небеса одозго,

благословом из дубина одоздо,

благословом дојке и утробе.

26 Благослови твога оца већи су

од благословâ древних гора,

од обиља прастарих брегова:

нека се спусте на главу Јосифову,

на чело посебнога међу својом браћом.«

Венијамин

27 »Венијамин је грабежљиви вук;

ујутро плен прождире,

а увече дели опљачкано.«

28 Сви ови су дванаест Израелових племена, а ово им је отац рекао када их је благосиљао, сваког његовим посебним благословом.

Јаковљева смрт и сахрана

29 Онда им Јаков овако заповеди: »Ускоро ћу умрети. Сахраните ме са мојим очевима у пећини на пољу Ефрона Хетита, 30 у пећини на пољу Махпели, код Мамре у Ханаану, пољу које је Авраам купио од Ефрона Хетита да му буде место за сахрањивање. 31 Тамо су сахрањени Авраам и његова жена Сара, тамо су сахрањени Исаак и његова жена Ревека, а тамо сам и ја сахранио Лију. 32 Поље и пећина на њему купљени су од Хетитâ.«

33 Када је Јаков тако заповедио својим синовима, диже ноге на постељу, издахну и умре.

50

1 Јосиф се баци на свог оца, расплака се над њим и пољуби га. 2 Онда заповеди лекарима који су били у његовој служби да балсамују његовог оца Израела, и они га балсамоваше. 3 То потраја четрдесет дана, јер толико траје балсамовање. А Египћани су га оплакивали седамдесет дана.

4 Када је прошло време жалости, Јосиф рече фараоновим дворанима: »Учините ми ову милост: разговарајте с фараоном у моје име. Реците му: 5 ‚Мој отац је тражио да му се закунем и рекао: »Ускоро ћу умрети. Сахрани ме у гробу који сам себи припремио у Ханаану.« Пусти ме да идем да сахраним свог оца, а онда ћу се вратити.‘«

6 Фараон рече: »Иди и сахрани свог оца као што си му се заклео.«

7 Тако Јосиф оде да сахрани оца. Пратили су га сви фараонови службеници – сви достојанственици са његовог двора и сви достојанственици Египта – 8 уз све Јосифове укућане, његову браћу и све укућане његовог оца. У Гошену остаде само њихова нејач и њихова ситна и крупна стока. 9 А с њим пођоше и кола и коњаници. Била је то врло дуга поворка.

10 Када су стигли до Атадовог гумна, источно од реке Јордан, почеше гласно и горко да наричу, и Јосиф тамо одржа седмодневну жалост за оцем.

11 Видећи жалост код Атадовог гумна, Ханаанци који су тамо живели рекоше: »Како Египћани свечано наричу!« Зато то место источно од реке Јордан назваше Авел Мицрајим+ 50,11 Авел Мицрајим значи »египатско нарицање«..

12 Јаковљеви синови поступише као што им је отац заповедио: 13 однеше га у Ханаан и сахранише у пећини на пољу Махпели, код Мамре, пољу које је Авраам купио од Ефрона Хетита да му буде место за сахрањивање. 14 Када су сахранили његовог оца, Јосиф се врати у Египат, заједно са својом браћом и са свима који су пошли с њим да га сахране.

Јосиф умирује браћу

15 Пошто им је отац умро, Јосифова браћа рекоше: »Шта ако је Јосиф љут на нас, па нам истом мером врати за све зло које смо му учинили?«

16 Зато поручише Јосифу: »Отац је овако заповедио пре него што је умро: 17 ‚Овако реците Јосифу: »Молим те, опрости својој браћи преступ и грех који су починили када су онако рђаво с тобом поступили.«‘ Зато, молимо те, опрости преступ слугама Бога твога оца.«

Када су му пренели њихову поруку, Јосиф заплака.

18 Онда његова браћа дођоше, падоше ничице пред њим и рекоше: »Твоји смо робови.«

19 Али Јосиф им рече: »Не бојте се. Зар сам ја на месту Бога? 20 Ви сте то наумили за моје зло, али Бог је то наумио за добро, да би извршио оно што се данас догађа, да спасе многе животе. 21 Дакле, не бојте се. Ја ћу се старати о вама и вашој нејачи.«

Тако их је умирио благим речима.

Јосифова смрт

22 Јосиф остаде да живи у Египту заједно са породицом свога оца. Живео је сто десет година 23 и видео треће колено Ефремове деце. А доживео је да види и децу Манасијиног сина Махира.

24 Јосиф рече својој браћи: »Ускоро ћу умрети, али Бог ће вам сигурно притећи у помоћ и извести вас из ове земље у земљу за коју се заклео Аврааму, Исааку и Јакову.«

25 И Јосиф закле Израелце: »Када вам Бог притекне у помоћ, понесите моје кости одавде.«

26 Јосиф умре када је имао сто десет година. Када су га балсамовали, положише га у сандук у Египту.