Књига Проповедникова

1

Све је испразно

1 Речи Проповедника, сина Давидовог, цара у Јерусалиму:

2 Испразност над испразношћу! – говори Проповедник. Испразност над испразношћу! Све је испразност! 3 Каква је корист човеку од свег његовог мукотрпног труда под сунцем? 4 Поколење оде и поколење дође, а земља остаје довека. 5 Сунце изађе и зађе, па хита назад, на место одакле излази. 6 Ветар дува на југ, па окрене на север, витла уоколо-наоколо, па опет назад. 7 Све реке теку у море, а море се не препуни. Одакле реке долазе, онамо се и враћају. 8 Све је заморно, толико да не може да се искаже. Око не може да се нагледа, ни ухо да се наслуша.

9 Што је било, опет ће бити, што се чинило, опет ће се чинити – нема ништа ново под сунцем. 10 Има ли ишта за шта би се могло рећи: »Гле, ово је ново!«? И то је већ било, давно пре нашег времена. 11 Нема сећања на оно што је било пре, нити ће бити сећања на оно што ће тек бити међу онима који ће бити после.

Испразност мудрости

12 Ја, Проповедник, био сам цар над Израелом у Јерусалиму. 13 Одлучио сам да истражим и испитам, помоћу мудрости, све што се чини под небом. Какав је тежак задатак Бог дао људима да се с њим муче! 14 Видео сам све што се чини под сунцем: све је испразност – трчање за ветром. 15 Што је криво, не може да се исправи; чега нема, не може да се изброји.

16 Мислио сам: »Ево, надрастао сам и надмашио у мудрости све који су владали над Јерусалимом пре мене. Стекао сам много мудрости и знања.«

17 Стога сам одлучио да сазнам у чему је предност мудрости над лудошћу и безумљем, али увидех да је и то само трчање за ветром. 18 Јер, где је много мудрости, много је и јада, и што је више знања, више је и бола.

2

Испразност насладе

1 Помислих: »Хајде да испитам насладу, да видим шта је задовољство.« Али и то се показа као испразност. 2 »Смех је лудост«, рекох. »И шта се постиже насладом?« 3 Покушах да се разгалим вином – док је мудрост и даље управљала мојим умом – и да пригрлим безумље, да видим шта је добро да људи чине под небом за ово мало дана свога живота.

4 Подухватих се великих дела: Саградих себи куће и засадих винограде. 5 Начиних вртове и перивоје и засадих у њима сваковрсне воћке. 6 Начиних језерца да заливам засаде бујног дрвећа. 7 Накуповах робова и робиња, а имао сам и робова рођених у мом дому. И крупне и ситне стоке имао сам више него ико у Јерусалиму пре мене. 8 Нагомилах себи сребра и злата и благо царева и покрајина. Набавих певаче и певачице, а тако и харем какав би човек само пожелети могао. 9 Постадох далеко већи од ма кога у Јерусалиму пре мене. Али моја мудрост увек је била уз мене. 10 Не ускратих себи ништа што би ми очи пожелеле, не одбих себи ниједну насладу. Уживао сам у свему што сам чинио и то је била награда за сав мој мукотрпни труд.

11 Али, када сам погледао све што сам учинио и мукотрпни труд који сам у то уложио, све је било испразност – трчање за ветром. Никакве користи од тога под сунцем.

Испразност мудрости, лудости и безумља

12 Потом одлучих да проникнем у мудрост, лудост и безумље. Шта би још царев наследник могао да учини а да већ није учињено? 13 Видех да је мудрост боља од безумља, баш као што је светлост боља од таме. 14 Мудар човек користи очи у глави, а безумник хода у тами. Али увидех да обојицу стиже исти усуд. 15 Помислих: »Безумников усуд стићи ће и мене. Шта, дакле, имам од тога што сам толико мудар?« И рекох: »И то је испразност.« 16 Јер, мудрога не памте дуго, баш као ни безумника, јер обојица ће бити заборављени после неког времена. Авај, и мудар човек мора да умре као и безумник.

Испразност мукотрпног труда

17 Тако замрзех живот, јер ми је било мучно све што се догађа под сунцем. Све је испразност – трчање за ветром. 18 Замрзех све око чега сам се мукотрпно трудио под сунцем, јер ћу све морати да оставим свом наследнику. 19 Ко зна хоће ли он бити мудар или безуман? А ипак ће он располагати свиме у шта сам ја уложио свој мукотрпни труд и умеће под сунцем. И то је испразност. 20 Тако почех да очајавам над свим својим мукотрпним трудом под сунцем. 21 Јер, човек се мукотрпно труди с мудрошћу, знањем и вештином, а онда све што има мора да остави неком ко се око тога није трудио. И то је испразност и велико зло. 22 Шта човек има од свега свог мукотрпног труда и настојања под сунцем? 23 Сви његови дани су јадни, а посао му паћење. Чак ни ноћу му се ум не смирује. И то је испразност. 24 Нема ништа боље за човека него да једе и пије и налази задовољство у свом мукотрпном труду. Видео сам да и то долази од Бога. 25 Јер, без њега, ко би могао да једе или да нађе задовољство? 26 Ономе ко му је по вољи, Бог даје мудрост, знање и радост, а грешнику даје задатак да сакупља и гомила богатство да би га предао ономе ко је Богу по вољи. И то је испразност – трчање за ветром.

3

Време за све

1 Постоји доба за све и време за сваки чин под небом:

2 време за рађање и време за умирање,

време за сађење и време за чупање посађеног,

3 време за убијање и време за лечење,

време за рушење и време за грађење,

4 време за плакање и време за смејање,

време за туговање и време за играње,

5 време за разбацивање камења

и време за сакупљање камења,

време за грљење

и време за суздржавање од грљења,

6 време за тражење и време за губљење,

време за чување и време за бацање,

7 време за цепање и време за крпљење,

време за ћутање и време за причање,

8 време за љубав и време за мржњу,

време за рат и време за мир.

9 Каква је корист раднику од његовог мукотрпног труда? 10 Видео сам задатак који је Бог дао људима да се с њим муче. 11 Он је све начинио да буде лепо у своје време. Усадио је људима и свест о вечности, али човек не може да докучи шта Бог чини од почетка до краја. 12 Знам да за човека нема ништа боље него да се радује и да чини добро док је жив. 13 Ко год једе и пије и налази задовољство у свем свом мукотрпном труду – то је Божији дар. 14 Знам да све што Бог чини остаје довека. Томе се ништа не може додати ни одузети. Бог то чини да би га се људи бојали.

15 Што постоји, то је већ било, и што ће тек бити, већ је и пре било. Бог враћа оно што је прошло.

Неправедност света

16 А видех и нешто друго под сунцем: место суда – опакост, место правде – опакост.

17 Помислих: »Бог ће судити и праведноме и опакоме, јер постоји време за сваки чин и за свако дело.«

18 Помислих и ово о положају људи: »Бог им јасно показује да су животиње. 19 Усуд људи исти је као и усуд животиња: као што умиру они, тако умиру и оне. Сви имају исти дух и човек није у предности над животињом. Све је испразност. 20 Сви иду на исто место. Сви су постали од земаљског праха и сви се у прах враћају. 21 Ко зна да ли човечији дух иде горе, а дух животиње доле, под земљу?«

22 Тако видех да за човека нема ништа боље него да ужива у својим делима, јер то је његова награда. Јер, ко може да му покаже шта ће бити после њега?

4

Угњетавање, мукотрпан труд, пријатељство

1 Онда поново погледах свеколико угњетавање које се одиграва под сунцем: Видех сузе угњетених, а никога да их утеши. Сила је била на страни њихових угњетача, а никога да их утеши. 2 Стога закључих да су мртви срећнији од живих.

3 Боље него и једнима и другима ономе је ко још није био, ко није видео злодела која се чине под сунцем.

4 И видех да сав мукотрпни труд и свако успешно дело извиру из човекове зависти према ближњему. И то је испразност – трчање за ветром.

5 Безумник скрсти руке и самога себе изједа+ 4,5 скрсти руке … изједа Овај текст на хебрејском може да значи и »скрсти руке, а ипак једе месо«..

6 Боље једна прегршт мира него две прегршти мукотрпног труда и трчања за ветром.

7 И опет видех испразност под сунцем: 8 Човек, сам самцат – нема ни сина ни брата – мукотрпно се труди без краја и конца, очи никако да му се насите богатства, а он се не пита: »За кога се то ја мукотрпно трудим и себе лишавам задовољства?« И то је испразност – тешка мука!

9 Двојици је боље него једноме, јер имају добру награду за свој труд. 10 Ако један падне, онај други ће му помоћи да се дигне. А јадан је онај ко падне, а нема никога да му помогне да се дигне.

11 И ако двојица заједно легну, грејаће један другога. А како да се један сам угреје?

12 Једнога је лако савладати, а двојица се могу одупрети. И уже од три струка није лако прекинути.

Испразност напредовања

13 Бољи је сиромашан а мудар младић, него стар а безуман цар који више не прихвата савет.

14 Младић је изашао из тамнице, да постане цар, иако се родио сиромашан у свом царству. 15 Видео сам како сви живи под сунцем иду за младићем, царевим наследником: 16 нигде краја онима који су га подржавали. Али касније нису били задовољни њиме. И то је испразност – трчање за ветром.

5

О лакомисленом обећању и завету

1 Пази како се понашаш када идеш у Божији Дом. Боље ти је да приђеш и слушаш него да приносиш жртву како то чине безумници, који не знају да чине нешто рђаво.

2 Не буди брз на језику, не жури да нешто изговориш пред Богом. Бог је на небу, а ти си на земљи, зато штеди речи.

3 Као што снови долазе када је много брига, тако и безумников говор када је много речи.

4 Кад се заветујеш Богу, не одлажи да испуниш завет. Њему безумници нису мили, зато испуни свој завет. 5 Боље је не заветовати се, него се заветовати, па не испунити завет. 6 Не дај да те речи одведу у грех, па да после кажеш свештенику+ 5,6 свештенику Дословно: анђелу.: »Погрешио сам што сам се заветовао.« Зашто да се Бог разгневи због твојих речи, па уништи твоја дела? 7 Много снова и мноштво речи, испразно је. Зато се бој Бога.

Испразност богатства

8 Ако у некој покрајини видиш да сиромахе угњетавају и да се гази суд и правда, немој да се чудиш томе, јер једног службеника штити други, виши, а обојицу највиши. 9 Иза свега стоји корист од земље – чак и цар зависи од њива.

10 Ко воли новац, никада га нема довољно. Ко воли богатство, никада није задовољан својим приходом. И то је испразност. 11 Како се имовина увећава, тако је све више оних који је троше. И каква је онда власнику корист од ње, осим што је гледа?

12 Радник слатко спава, имао или немао довољно да једе, а богаташу обиље не дâ да заспи.

13 Видео сам велико зло под сунцем: како се богатство гомила на штету своме власнику 14 јер се то богатство изгубило несрећним случајем, па сину који му се родио ништа није остало.

15 Човек гô излази из мајчине утробе, и како долази, тако и одлази – ништа од свог мукотрпног труда не може да понесе са собом. 16 И то је велико зло, што човек како долази, тако и одлази. Шта има од тога што је мукотрпно радио, када му је сав труд отишао у ветар? 17 Целог свога века живи у мраку, бризи, гневу и болести.

18 Тада увидех да је за човека добро и исправно да једе и пије и да налази задовољство у свом мукотрпном труду под сунцем за оно мало дана живота што му је Бог дао – јер то је његова награда. 19 Када Бог некоме дâ богатство и имање и дâ му да у њима ужива, да прихвати своју награду и да налази радост у свом мукотрпном труду – то је дар од Бога. 20 Такав ретко мисли о данима свога живота, јер му је Бог радошћу запослио ум.

6

1 Видех под сунцем још једно зло које тешко притиска људе: 2 Бог дâ човеку богатство, имање и част, па има све што му срце жели, али му Бог не дâ да у томе ужива, него у томе ужива туђинац. То је испразност и тешко зло. 3 Може човек да има стотину деце и да живи много година, али, колико год поживео, ако не ужива у свом благостању, таман да живи довека, кажем: и мртворођенчету је боље него њему. 4 Мртворођенче дође као дашак, у тами оде и тама му обавије име. 5 И мада никад није видело сунца и ништа није сазнало, спокојније је од оног човека 6 таман да овај поживи и двапут по хиљаду година, а не ужива у свом благостању. Јер, сви иду на исто место.

7 Сав је човеков мукотрпни труд за његова уста, али глад никако да му се утоли.

8 Каква је предност мудрога над безумником? Шта сиромах има од тога што зна како да се понаша пред другима?

9 Боље је оно што очи виде него лутање жудње. И то је испразност – трчање за ветром.

10 Што је било, већ има име. Тако се зна и шта је човек – да не може да се парничи с моћнијим од себе.

11 Што више речи, то више испразности, па каква је човеку корист од тога? 12 Јер, ко зна шта је добро за човека у његовом животу, за оно мало испразних дана који му прођу као сенка? Ко му може рећи шта ће бити под сунцем после њега?

7

Мудрост

1 Бољи је углед него скупоцен мирис и дан смрти него дан рођења.

2 Боље је ићи у кућу где је жалост него у кућу где је гозба. Јер, смрт је усуд сваког човека и ко је жив, нека то прими к срцу.

3 Боља је туга него смех, јер тужно лице чини срце бољим.

4 Мудар је у мислима у кући где је жалост, а безумници у кући где је весеље.

5 Боље је слушати покуду мудрога него славопојку безумникâ.

6 Као праскање трња под лонцем, такав је безумников смех.

И то је испразност.

7 Изнуда чини мудрог човека лудим. Мито квари ум.

8 Бољи је крај нечега него почетак. Стрпљивост је боља од охолости.

9 Не жури да се разгневиш, јер гнев борави у недрима безумникâ.

10 Немој да питаш: »Зашто је некада било боље него сада?« јер то није мудро питање.

11 Мудрост је, као и наследство,+ 7,11 Мудрост … наследство Овај текст на хебрејском може да значи и »мудрост с наследством је«. добра и на корист онима који живе под сунцем. 12 Мудрост је заштита као што је и новац заштита, али предност знања је у овоме: мудрост чува живот оном ко је има.

13 Погледај Божије дело: ко може да исправи оно што је он искривио?

14 У време благостања, буди срећан, а у време зла размишљај: Бог је створио и једно и друго, да човек не открије ништа о својој будућности.

15 У овом свом испразном животу видео сам свашта: и праведника како пропада упркос својој праведности и опакога како дуго живи упркос својој опакости.

16 Не буди преправедан ни премудар – зашто да се уништаваш? 17 Не буди превише опак, а не буди ни безуман – зашто да умреш пре времена? 18 Добро је да држиш једно, али ни друго да не испушташ из руке, јер ко се боји Бога, избегава крајности+ 7,18 избегава крајности Овај израз на хебрејском може да значи и »држи се оба савета«..

19 Мудрост чини мудрога моћнијим од десет моћника у неком граду.

20 Нема на земљи таквог праведника који чини само добро и никад не згреши.

21 Не обраћај пажњу на сваку реч коју људи изрекну, јер ћеш можда чути како те твој слуга проклиње 22 – а и сâм знаш колико си пута ти проклињао друге.

23 Све сам ово проверио мудрошћу. Рекох: »Хоћу да будем мудар« – али то је било ван мог домашаја. 24 Што постоји, ван домашаја је и сувише дубоко – ко то да открије?

25 Покушах да спознам, истражим и схватим мудрост и смисао ствари и да спознам опакост безумља – а безумље је лудост.

26 Открих да је од смрти горча жена чије срце је клопка и мрежа, а руке окови. Ко је Богу мио, измаћи ће јој, али грешника ће ухватити.

27 Ево, ово сам открио – говори Проповедник. Мало-помало, да откријем смисао ствари, 28 док сам још трагао а ништа нисам налазио, нашао сам једног човека међу хиљаду, а међу свима њима нисам нашао ниједну жену. 29 Само ово сам открио: Бог је створио човека честитим, али људи се дадоше у потрагу за многим сплеткама.

8

1 Ко је као мудар човек? Ко зна нешто да објасни? Мудрост човеку разведрава лице и мења натмурен изглед.

Послушност цару

2 Повинуј се царевој заповести, јер на то си се заклео пред Богом. 3 Када си пред царем, не одлази журно. Не заузимај се за рђаву ствар, јер он чини што је њему воља. 4 Царева реч је најјача, и ко сме да му каже: »Шта то радиш?«

5 Ко се повинује његовој заповести, избећи ће невољу, а мудар човек зна право време и начин. 6 Јер, за све постоји право време и начин. Човека тешко притиска његово зло, 7 пошто не зна шта ће бити. Јер, ко му може рећи када ће шта бити? 8 Нико нема власт над духом, да га задржи, ни власт над даном своје смрти. Као што у рату нема отпуштања из војске, тако ни опакост не пушта оне којима господари.

Опаки и праведни

9 Све ово сам видео проучавајући сва дела која се чине под сунцем: понекад човек има власт да другоме нанесе зло. 10 А видео сам и како опаке сахрањују, а сви из града у ком су чинили своју опакост, излазећи са гробља+ 8,10 са гробља Дословно: из светог места., хвале их. И то је испразност. 11 Зато што се казна за злодело не извршава брзо, људи су спремни да чине зло. 12 Иако грешник учини стотину злодела и живи дуго, знам да је боље онима који се боје Бога. 13 А опаком не треба да буде боље, нити живот треба да му се продужава као сенка, јер он се не боји Бога. 14 Испразност је ово што се догађа на земљи: праведници добијају оно што заслужују опаки, а опаки оно што заслужују праведници. И то је, кажем, испразност. 15 Стога хвалим уживање у животу, јер ништа под сунцем није боље за човека него да једе и пије и весели се. То ће га држати у његовом мукотрпном труду током свих дана које му је Бог дао да проживи под сунцем. 16 Када сам покушао да спознам мудрост и да видим шта се ради на земљи – чак и не спавајући ни ноћу ни дању – 17 видео сам све што је Бог учинио. Нико не може да открије смисао онога што се збива под сунцем. Ма колико се човек трудио да то истражи, не може да га открије. Иако мудри тврди да га зна, ни он не може да га открије.

9

1 Тако сам, размишљајући о свему овоме, закључио да су и праведан и мудар човек, и све што чине, у Божијим рукама, али да нико не зна да ли га очекује љубав или мржња. 2 Исти усуд је за свакога, био он праведан или опак, добар или зао, чист или нечист, приносио он жртве или не приносио. Како је доброме, тако је и грешнику. Како је ономе ко се заклиње, тако је и ономе ко се боји да се закуне. 3 У овоме је зло свега што се збива под сунцем: исти усуд је за све. Поврх тога, срце људи пуно је зла. У њима је лудост све док су живи, а потом се придружују мртвима.

4 Ко је међу живима, има наду – живом псу је боље него мртвом лаву. 5 Јер, живи знају да ће умрети, а мртви не знају ништа. За њих више нема награде, а и успомена на њих је избледела. 6 Њихова љубав, њихова мржња и њихова љубомора давно су ишчезли. Они више никад неће имати удела ни у чему што се чини под сунцем. 7 Хајде, једи своју храну с радошћу и пиј своје вино с весељем, јер Богу су се већ свидела твоја дела. 8 Нека ти је одећа увек бела, а глава увек помазана уљем. 9 Уживај у животу са женом коју волиш током свих дана овог испразног живота што ти га је Бог дао под сунцем – током свих својих испразних дана. Јер, то је твоја награда у животу и у твом мукотрпном труду под сунцем. 10 И што год мислиш да учиниш, учини то свом својом снагом, јер у Шеолу, куда идеш, нема ни рада, ни ковања наума, ни знања, ни мудрости.

11 Видео сам још нешто под сунцем: Не добија трку најбржи ни битку најјачи, нема хране за мудре, ни богатства за умне, ни наклоности за учене – време зле среће све их задеси, 12 а човек не зна када ће то време доћи. Као што се рибе улове у подмуклу мрежу или птице ухвате у замку, тако и невоља ухвати људе у клопку када се изненада на њих обори.

О мудрости и безумљу

13 А видео сам под сунцем и овај пример мудрости, који ми се учинио важан: 14 Био један градић и у њему мало људи. Један моћан цар навали на њега, опколи га и подиже велике опсадне куле око њега. 15 А у градићу је живео један сиромашан али мудар човек, који је могао да спасе град својом мудрошћу, али га се нико није сетио. 16 Тада рекох: »Мудрост је боља него снага.« Али сиромахова мудрост се презире и његове речи се не слушају. 17 А више треба слушати тихе речи мудрога него вику заповедника над безумнима. 18 Мудрост је боља од бојног оружја, али један грешник упропасти много добра.

10

1 Угинула мува усмрди мирисно уље, а мало глупости поквари мудрост и част. 2 Мудрога ум води правим путем, а безумника погрешним+ 10,2 правим … погрешним Дословно: десно, а безумника лево.. 3 И док иде путем, глупан, пошто нема памети, одмах свима покаже да је глуп.

4 Разгневи ли се на тебе владар, не одлази са свог места – прибраност спречава велике грехе.

5 Видео сам још једно зло под сунцем – грешку коју чини владар: 6 Глупани се постављају на многе високе положаје, док богати заузимају ниске. 7 Виђао сам слуге на коњима, док кнежеви иду пешке попут слугу.

8 Ко јаму копа, може у њу упасти. Ко проваљује кроза зид, може га ујести змија.

9 Ко вади камен из мајдана, камен га може повредити. Ко цепа дрва, може од њих страдати.

10 Ако је секира тупа и оштрица јој ненаоштрена, више снаге треба. Али мудрост доноси успех.

11 Уједе ли змија пре него што се зачара, никакве користи од кротитеља.

12 Речи из уста мудрога умилне су, а безумника изједу сопствене усне: 13 у почетку говори глупости, а на крају опаке лудости. 14 Глупан је пун речи. Човек не зна шта ће бити, и ко може да му каже шта ће бити после њега?

15 Безумника изнурује његов мукотрпан труд – ко не зна пут, не стиже до града.

16 Тешко теби, земљо чији цар је био слуга и чији се кнежеви ујутро госте! 17 Благо теби, земљо чији је цар племенита рода и чији кнежеви се госте у право време, да поврате снагу, а не да се опију.

18 Због лењости се улежу кровне греде, због доконих руку прокишњава кућа.

19 Гозба је ради смеха и вино чини живот веселим, али новац је одговор на све.

20 Не проклињи цара чак ни у мислима, не проклињи богатога ни у својој ложници, јер птица може да однесе твоје речи и крилато створење да пренесе то што говориш.

11

Шта мудар човек чини

1 Баци свој хлеб на воду, и наћи ћеш га после много дана. 2 Раздели седморици, па и осморици, јер не знаш каква несрећа може да снађе земљу. 3 Ако су облаци пуни кише, излиће је на земљу. Пало дрво на југ или на север, остаје где је пало. 4 Ко пази на ветар, не сеје; ко мотри на облаке, не жање.

5 Као што не разумеш како дах живота улази у дете у мајчиној утроби, тако не разумеш ни дела Бога, који све чини.

6 Сеј своје семе ујутро, а ни увече нека ти рука не мирује, јер не знаш које ће успети – ово или оно, или ће обоје бити једнако добро.

7 Светлост је слатка и оку је мило да види сунце. 8 Колико год година човек живео, нека ужива у њима. Али нека мисли на дане таме јер ће их бити много. Све што ће доћи, испразно је.

Савети младима

9 Уживај, младићу, док си млад и нађи задовољство у данима своје младости. Иди куд те срце води и за оним што ти очи виде, али знај да ће ти Бог за све то судити. 10 Одагнај, дакле, тескобу из срца и удаљи бол од свога тела, јер су младост и црне власи испразне.

12

1 Сећај се свога Створитеља

у данима своје младости,

пре него што дођу дани невоље и примакну се године када ћеш рећи:

»Не миле ми се« –

2 пре него што сунце и светлост и месец и звезде потамне

и облаци се врате после кише,

3 када чувари куће задрхте и јаки људи се погуре,

када млинарице престану да мељу, јер их је мало,

и замуте се они што гледају кроз прозоре,

4 када се затворе врата на улицу и пригуши звук млина,

када се тргнеш на глас птице, а све песме утихну,

5 када се плашиш висине и опасности на путу,

када је бадем у цвету, а скакавац се вуче по тлу

и жеља се више не јавља+ 12,5 жеља се више не јавља Дословно: пуца плод мирођије; мирођија се сматрала афродизијаком. –

јер човек иде у своју вечну кућу,

а нарикаче ходају улицама –

6 пре него што сребрна узица пукне,

златна чинија се разбије,

врч се на извору разлупа,

точак на бунару се поломи –

7 и прах се врати у земљу из које је и дошао,

а дух се врати Богу, који га је дао.

8 »Испразност над испразношћу!« говори Проповедник. »Све је испразност!«

Закључак

9 Проповедник није био само мудар, него је и народу преносио знање. Проучио је многе пословице, проверио их и средио. 10 Проповедник је трагао за правим речима и оно што је написао исправно је и истинито. 11 Речи мудрих су као остани, а њихове сабране изреке попут чврсто укованих клинова – дао их је једини Пастир. 12 Пази се, сине мој, свега што је преко тога. Нема краја састављању многих књига и много учење изнурује тело.

13 Пошто смо чули све, ево закључка: Бој се Бога и држи се његових заповести, јер то је све што се тражи од човека. 14 Јер, Бог ће свако дело изнети пред суд, па и све што је скривено, било то добро или зло.